Справа № 347/576/25 
Провадження № 22-ц/4808/72/26 
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Бойчука І. В., Томин О. О.,
з участю секретаря  Панасюк В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Косівського районного суду від 14 жовтня 2025 року, у складі судді Крилюк М. І., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті фізичної особи,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті фізичної особи.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її чоловік та батько неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31.03.2023 року проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 .
Також у цій військовій частині проходив військову службу ОСОБА_4 на посаді командира відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини.
Військова частина НОМЕР_1 виконувала завдання за призначенням на території Донецької області держави Україна, пов`язані із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 02 годині 40 хвилин між командиром відділення ОСОБА_4 , який займався ремонтом автомобіля, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , та старшим солдатом ОСОБА_3 виник конфлікт на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_4 , канцелярським ножем який використовував при ремонті автомобіля, наніс один удар ОСОБА_3 в область лівого стегна. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 243/6356/24 (провадження №1-кп/243/875/2024) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу. 
Даним вироком встановлено факт перебування ОСОБА_4 у складі Військової частини НОМЕР_1 , несення ним військової служби та прямий причинний зв`язок між нанесеними ОСОБА_3 травмами із його загибеллю.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , його дружина та малолітній син, що фактично залишились без чоловіка та батька, зазнали глибоких моральних, фізичних та душевних страждань, внаслідок непоправної та невідворотної смерті останнього.
Завдавачем шкоди позивачам є ОСОБА_4 , який з 31.03.2023 посаду у Військовій частині НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання відповідних службових обов`язків. Оскільки військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у службових відносинах з відповідачем у справі, то саме на відповідача покладено обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди.
Посилаючись на зазначені обставини позивачка та її представник просили суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 по 2 000 000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Косівського районного суду від 14 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто із Військової частини НОМЕР_1 15140,00 грн судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, судом неповно встановлення обставин, які мають значення для справи та постановлено рішення з порушенням вимог норм матеріального права.
Суд першої інстанції встановив, що згідно вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2024 року №243/6356/24, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проходили військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Проте, в порушення вимог нормативних актів, сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я ОСОБА_3 , а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Смерть ОСОБА_3 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень. Між спричиненими тілесними ушкодженнями та причиною смерті ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок. Даним вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Тобто, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок злочинних дій військовослужбовця ОСОБА_4 .
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до статей 1172, 1174 ЦК України, відповідальність юридичної особи за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, настає за наявності загальних і спеціальних умов, зокрема перебування працівника у трудових (службових) відносинах та заподіяння шкоди під час виконання ним службових обов`язків. У разі завдання шкоди діями, не пов`язаними з виконанням таких обов`язків, відповідальність роботодавця не виникає. Отже, у деліктних зобов`язаннях необхідно довести не лише факт шкоди, а й її заподіяння внаслідок неналежного виконання або невиконання особою службових чи інших обов`язків.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області встановлено факт протиправного діяння, вчиненого саме ОСОБА_4 та не встановлено факту протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 . 
Судом також встановлено, що суб`єктом відшкодування моральної шкоди дружині загиблого ОСОБА_1 та малолітньому сину загиблого - ОСОБА_2 є особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, вину якого доведено в судовому порядку - ОСОБА_4 , і судом встановлено, що причиною заподіяння моральної шкоди є саме вчинення кримінального правопорушення.
Вироком суду вже вирішено питання про відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн та на користь ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. 
Тому пред`явлення позову до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди суперечить ч. 7 ст. 128 КПК України, оскільки позивачі вже подавали цивільний позов у кримінальному провадженні, який розглянутий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у кримінальній справі.
Судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 07.11.2022 по справі № 757/59343/19-ц та у постанові від 15.01.2024 по справі № 357/5403/22.
Військова частина НОМЕР_1 не погоджується із висновком суду про те, що оскільки військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у службових відносинах з відповідачем у справі, то саме на відповідача покладено обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди. 
У ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 займався ремонтом приватного автомобіля, а не техніки самохідного артилерійського дивізіону. Отже, шкода заподіяна не внаслідок виконання ОСОБА_4 службових обов`язків як командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону. Відтак підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України відсутні.
Крім того, враховуючи зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975), держава вже передбачила порядок здійснення виплат та максимальні розміри виплат за рахунок бюджету України родичам померлого, а тому військова частина НОМЕР_1 та держава в цілому не може нести додатковий фінансовий тягар та бути основним та/або спільним цивільним відповідачем за вчинення дій будь-якого військовослужбовця, який навмисно чи з необережності завдав смерть іншому військовослужбовцю.
Позивачі по даній справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на отримання від держави одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , що сталась під час проходження військової служби.
Вважає, що судом першої інстанції не надано достатніх обґрунтувань щодо наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди саме в розмірі 1 000 000 грн кожному з позивачів. Суд не звернув уваги на судову практику Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з вказаного питання, висловлену у постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.
Зазначає, що стягнення додатково з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди, крім відшкодування такої шкоди з ОСОБА_4 згідно Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та одноразової грошової допомоги згідно Порядку № 975, може призвести до безпідставного збагачення позивачів.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Представник ОСОБА_1 адвокат Пузир В. О. подав відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що підставами позовних вимог є той факт, що військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 під час несення військової служби вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого загинув ОСОБА_3 . Водночас, правовою природою несення військової служби є виконання трудових (службових) обов`язків. З огляду на це, ОСОБА_4 під час несення військової служби вчинив кримінальне правопорушення, що спричинило смерть ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 243/6356/24, який набрав законної сили 21.02.2025 та матеріалами службового розслідування, яке розпочато ІНФОРМАЦІЯ_4 та завершено 26.04.2024.
Вважає, що завдавачем шкоди загиблому чоловіку та батьку позивачів є особа, що перебувала в трудових (службових відносинах) із юридичною особою відповідачем. На виконання вимог матеріального права (ст. 1172 ЦК України) під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачами доведено факт наявності деліктної відповідальності Військової частини НОМЕР_1 за вчинення її службовими особами кримінального правопорушення, яке призвело до передчасної смерті чоловіка та батька позивачів.
Під час вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що втрата близької людини, є невідворотною обставиною, яка завдає тяжких моральних страждань, а тому дійшов до обґрунтованого визначення суми моральної шкоди, яку належить стягнути з військової частини, а саме по 1 000 000,00 грн на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 
Вважає, що рішення суду ухвалене з урахуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а висновки, що викладені в ньому повністю ґрунтуються на вимогах законодавства. 
Просить апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
У судовому засіданні апеляційного суду представник Військової частини НОМЕР_1 у режимі відеоконференції Іванчук В.М. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Пузир В. О. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам не відповідає.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що перебування військовослужбовця на військовій службі є виконанням службових обов`язків, а тому, в розумінні положень ст. 1172 ЦК України, за заподіяння шкоди під час виконання таких службових обов`язків, відповідальність несе юридична особа, з якою такий військовослужбовець перебував у службових правовідносинах. Отже військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем щодо вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті ОСОБА_3 . 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із негативних наслідків вчиненого злочину, що мають незворотній характер, оскільки втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, суд врахував суб`єктивне ставлення позивачів до передчасної втрати чоловіка та батька малолітньої дитини, їх душевні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для організації подальшого життя, що відновлення попереднього стану їх життя є неможливим, відтак дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі по 1000000,00 грн кожному з позивачів.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Шлюб укладено 10.11.2018, про що Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено актовий запис № 2486. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_3 з 31.03.2023 року проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини НОМЕР_1 .
Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого Косівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 10 квітня 2024 року, актовий запис № 130, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Микільське Краматорського району Донецької області.
Встановлено, що під час несення військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 , між солдатом ОСОБА_3 та командиром відділення ОСОБА_4 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 , від яких останній помер.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 243/6356/24 (провадження №1-кп/243/875/2024) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Цивільний позов ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн та на користь ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн.
Вироком встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проходили військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Проте, в порушення вимог нормативних актів, сержант ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я ОСОБА_3 , а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Смерть ОСОБА_3 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень. Між спричиненими тілесними ушкодженнями та причиною смерті ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок.
За фактом смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата ОСОБА_3 військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2024 службове розслідування визнано завершеним. Факт смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата ОСОБА_3 , внаслідок зовнішньої кровотечі, колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, внаслідок нападу з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження, під час перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта № 219 від ІНФОРМАЦІЯ_4 - доведено та визнано таким, що стався під час проходження військової служби та не пов`язаний з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України по захисту Батьківщини.
Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру управління військової частини наказано здійснити нарахування за заявою членів сім`ї померлого старшого солдата ОСОБА_3 , виплатити належне померлому грошове забезпечення, включаючи види грошових компенсацій та винагород, передбачених Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду), так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов належать: перебування завдавала шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою-роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до частини сьомої статті 128 ЦПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 уточнюючи свої вимоги за цивільним позовом у кримінальному провадженні пред`явила цивільний позов до ОСОБА_4 та просила стягнути з нього моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка ОСОБА_3 на свою користь та користь малолітнього сина ОСОБА_6 по 2 000000 грн.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024, який набрав законної сили стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн та на користь ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн.
Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнено на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію (відшкодування) моральної шкоди, завданої смертю чоловіка ОСОБА_3 . 
Задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди у цій справі, суд першої інстанції не врахував, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, також просила стягнути на її користь моральну шкоду, заподіяну їй смертю чоловіка ОСОБА_3 , тобто фактично просила здійснити подвійне стягнення грошових коштів на відшкодування цієї шкоди, що чинним законодавством не передбачено.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду висловленими у постанові від 03 грудня 2025 року у справі № 578/1357/21 (провадження № 61-12563св24).
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування на користь ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди на користь позивачки підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Косівського районного суду від 14 жовтня 2025 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті фізичної особи - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        І. В. Бойчук
О. О. Томин