ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" грудня 2025 р. Справа №921/569/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.

без виклику учасників процесу

роглянувши апеляційну скаргу ФОП Мудрика Дениса Андрійовича від 15.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3378/24 від 18.11.2025)
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.11.2025 (суддя Охотницька Н.В.) 
у справі № 921/569/25
за заявою ФОП Долганенка Сергія Вікторовича
до боржника ФОП Мудрика Дениса Андрійовича
про видачу судового наказу щодо стягнення 301 500,00 грн заборгованості за Договором поставки № 27/09 від 15.09.2025 та 302,80 грн судового збору

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи та ухвали суду першої інстанції.
Фізична особа-підприємець Долганенко Сергій Вікторович (далі – ФОП Долганенко С.В.) звернувся до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Мудрика Дениса Андрійовича (далі – ФОП Мудрик Д.А.) 301 500,00 грн заборгованості за Договором поставки №27/09 від 15.09.2025 та 302,80 грн на відшкодування сплаченого судового збору.
За результатами розгляду вказаної заяви Господарським судом Тернопільської області 29.09.2025 видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто з ФОП Мудрика Д.А. на користь ФОП Долганенка С.В. заборгованість за Договором поставки товару №27/09 від 15.09.2025 в сумі 301 500 грн 00 коп., а також судовий збір в сумі 302 грн 80 коп. ( з врахуванням ухвали суду від 06.11.2025 про виправлення описки).
27.10.2025 Господарським судом Тернопільської області видано оригінал судового наказу з відміткою про набрання ним законної сили строком пред`явлення до виконання до 27.10.2028 (включно).
05.11.2025 до Господарського суду Тернопільської області поступила заява ФОП Мудрика Д.А. (надіслана засобами поштового зв`язку 03.11.2025) про скасування судового наказу у справі №921/569/25.
При цьому, ФОП Мудрик Д.А. просив поновити йому строк на подання такої заяви, зазначаючи, що про судовий наказ він дізнався лише після накладення арешту на його рахунки приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. та отримав копію судового наказу тільки 31.10.2025 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Ухвалою від 07.11.2025 у справі №921/569/25 Господарський суд Тернопільської області відмовив ФОП Мудрику Д.А. у поновленні пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу від 29.09.2025 у цій справі та повернув вказану заяву.
Ухвала суду мотивована тим, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу, а твердження заявника про отримання судового наказу лише 31.10.2025 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження суперечать наявним в матеріалах справи доказам, оскільки повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується отримання боржником судового наказу у цій справі 06.10.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
ФОП Мудрик Д.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.11.2025 у справі №921/569/25 та постановити нову ухвалу, якою поновити ФОП Мудрику А.В. строк на подання заяви про скасування судового наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/569/25 від 27.10.2025 та скасувати такий судовий наказ.
Вимоги апелянта обгрунтовані порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст.119,157,158 ГПК України.
Зокрема, апелянт зазначає, що в період з 28.09.2025 по 23.10.2025 він перебував за межами території України, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а тому не міг отримати поштове відправлення з судовим наказом 06.10.2025, про що зазначив суд першої інстанції. Оскільки судовий наказ ФОП Мудрик Д.А. отримав лише 31.10.2025 від приватного виконавця, на переконання апелянта, суд першої інстанцїї безпідставно відмовив у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу у цій справі. 
ФОП Долганенко С.В. відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 справу №921/569/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мудрика Д.А. на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.11.2025 у справі № 921/569/25, вирішено розглядати таку без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
В статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначена рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
За змістом ч.1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною першою статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Однак це право не є абсолютним, оскільки держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. 
Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України
Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).
Частинами 1, 2 ст. 147 ГПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Приписами ст. 154 ГПК України передбачено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом.
Статтею 156 ГПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.
Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.
Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що копію судового наказу від 29.09.2025 суд надіслав боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (пров. Ольжича, 4В, м. Кременець, Тернопільська область).
За змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось до суду та міститься в матеріалах справи (а.с. 17), боржнику вручено копію судового наказу у цій справі 06.10.2025.
Відповідно до ч.1 ст. 157 ГПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі. 
У разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили (ч. 1 ст. 159 ГПК України).
Оскільки від боржника не надходило заяви про скасування судового наказу у строк, визначений ч.1 ст.157 ГПК України, Господарським судом Тернопільської області 27.10.2025 видано оригінал судового наказу у цій справі.
05.11.2025 до Господарського суду Тернопільської області поступила заява ФОП Мудрика Д.А. (надіслана засобами поштового зв`язку 03.11.2025) про скасування судового наказу у справі №921/569/25.
При цьому, ФОП Мудрик Д.А. просив поновити йому строк на подання такої заяви, зазначаючи, що про судовий наказ він дізнався лише після накладення арешту на його рахунки приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. та отримав копію судового наказу тільки 31.10.2025 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно з ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Колегія суддів зазначає, що ст.119 ГПК України не встановлює безумовного обов`язку суду у будь-якому разі поновити пропущений процесуальний строк за заявою учасника справи. 
Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При цьому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
У розумінні статті 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, у кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.
Як зазначалось вище, обгрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу у цій справі, боржник посилався на те, що про існування судового наказу йому стало відомо лише 31.10.2025 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Однак у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0610283377027, адресованого ФОП Мудрику Д.А. на належну адресу, відповідно до якого копія судового наказу у цій справі з доданими документами була вручена боржнику 06.10.2025.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу, а тому підстави для поновлення такого строку відсутні.
Згідно з ч. 2 ст. 158 ГПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Відповідно, суд першої інстанції обгрунтовано повернув ФОП Мудрику Д.А. заяву про скасування судового наказу у справі № 921/569/25.
Щодо доводів скаржника про те, що в період з 28.09.2025 по 23.10.2025 він перебував за межами території України, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а тому не міг отримати поштове відправлення з судовим наказом 06.10.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).
Звертаючись до Господарського суду Тернопільської області з заявою про скасування судового наказу та клопотанням про поновлення строку на подання такої заяви, ФОП Мудрик Д.О. не покликався на обставини його відсутності на території України в період з 28.09.2025 по 23.10.2025 та не подавав суду відповідних доказів, такі не були предметом оцінки судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.
Водночас, додавши до апеляційної скарги копії сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон, як доказ поважності причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу у цій справі, апелянт жодним чином не обгрунтував наявності об`єктивних обставин, які унеможливлювали подання ним такого доказу суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на наведене посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали та відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 07.11.2025 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування. 
Доводи апелянта не спростовують висновків місцевого господарського суду з огляду на викладене вище, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 

1. Апеляційну скаргу ФОП Мудрика Дениса Андрійовича від 15.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3378/24 від 18.11.2025) залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.11.2025 у справі №921/569/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок та строки оскарження передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
5. Справу повернути до Господарського суду Терпопільської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.