Справа № 487/9108/25 
Провадження № 3/487/115/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: Головуючого судді: Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання: Поліщук І.В., прокурора – Ярош Н.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві, матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої на посаді помічника судді Інгульського районного суду м. Миколаєва, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпроАП України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу № 89ос/к/2021 від 01.11.2021, ОСОБА_2 призначено на посаду секретаря судового засідання Інгульського (Ленінського) районного суду м.Миколаєва з 02.11.2021.
02.11.2021 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця.
Відповідно до посадової інструкції посада секретаря судового засідання відноситься до посад державної служби категорії «В».
Таким чином, обіймаючи посаду секретаря судового засідання Інгульського районного суду м.Миколаєва, ОСОБА_1 є державним службовцем категорії «В», та відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» (далі Закон), є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону та юридична відповідальність за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Наказом № 18ос/к/24 від 04.03.2024 ОСОБА_1 з 05.03.2024 звільнено з посади секретаря судового засідання Інгульського районного суду м.Миколаєва.
З 06.03.2024, ОСОБА_1 було призначено на посаду помічника судді Інгульського районного суду м.Миколаєва. 
При цьому, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, та припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, порушила вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону, щодо своєчасного подання декларації «при звільненні», (за первод неохоплений раніше поданими деклараціями) та маючи обов`язок подачі вказаної декларації до 04.04.2024 (включно), без поважних на те причин, подала її лише 27.05.2024. 

У судовому засіданні ОСОБА_1 , свою провину у скоєні вказаного адміністративного правопорушення не визнала.
Обгрунтовуючи свою позицію зазначила, що до 05.03.2024 займала посаду секретаря судового засідання Інгульського районного суду м. Миколаєва, та з 06.03.2024 продовжила працювати у цьому ж суді на посаді помічника судді. 
Підтвердила той факт, що дійсно, вчасно не подала декларації типу «при звільненні», подавши її лише 27.05.2024.
Разом з тим вказала, що після звільнення з посади секретаря судового засідання уповноваженою особою суду, їй не було повідомлено про необхідність подання декларації типу «при звільненні».
Одночасно звернула увагу на те, що 30.03.2024 нею було подано декларацію типу «щорічна за 2023 рік» та 20.03.2025 декларацію типу «щорічна за 2024 рік», яка охоплює період з 01.04.2024 по 06.03.2024 (період за який була подана декларація при звільненні), та у вказаний період не відбулось будь-яких змін в її майновому стані, якіб підлягали декларуванню. 
Зазначила, що за час роботи на посаді секретаря судового засідання Інгульського районного суду м.Миколаєва, доброчесно подавала декларації майнового стану.
У сукупності викладені обставини, виключають наявність у неї умислу на несвоєчасне подання декларації з метою приховування будь-яких відомостей щодо свого майнового стану, а отже в її діях відсутня суб`єктивна сторона адмінстративного правопорушення передаченого ч.1 ст.172-6 КпроАП України, яка характеризується прямим умислом за інтелектуальною ознакою.
Також просила суд прийняти до уваги, що в зазначений період, відбувалися постійні обстріли міста, що призвело до її емоціональних переживань та страждань.. Окрім того постійно відбувалося відключення електропостачання як у жилих будинках так і на її робочому місці.
Окрім того, у зазначений період, внаслідок збройної агресії рф було пошкоджено будинок її батьків похилого віку, у с.Партизанське, Миколаївського району, Миколаївської області, та вона була вимушена постійно відвідувати батьків, надаючи їм допомогу щодо ремонту та відновлення пошкодженого майна. 
Зазначені обставини просила суд рахувати, як поважні причини несвоєчасно подання декларації. 
Підсумовуючи викладене, вважала, що у її діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, провадження у справі просила закрити на підставі п.1 ст.247 КпроАП України.
Окремо зазначила, що факт невчасного подання нею декларації було виявлено з моменту отримання НАЗК повідомлення керівника апатару Інгульського суду від 29.05.2024, таким чином складання протоколу про адміністративне правопорушенн за ч.1 ст.172-6 КУпАП, як і судове провадження у справі, здійснюється поза межами строків визначених положеннями ч.4 ст.38 КпроАП України.

У судовому засідання прокурор вважала доведеними обставини, викладені в протоколі та просила визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпроАП України та призначити їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Наголосила на тому, що доводи, викладені ОСОБА_1 є неспроможними, та не свідчать про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КпроАП України.
Причини несвоєчасно подання декларації, зазначені ОСОБА_1 , вважала не поважними. 

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Ярош Н.С., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Положеннями ст.280 КпроАП України передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КпроАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вимогами ст.252 КпроАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КпроАП України, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.10 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» - правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до наказу №889ос/к/2021 від 01.11.2021, Ревицьку (після реєстрації шлюбу та зміни прізвища ОСОБА_1 призначено на посаду секретаря судового засідання Інгульского (Ленінського) районного суду м. Миколаєва.
Відповідно до посадової інструкції, посада секретаря судового засідання відноситься до посад державної служби категорії «В».
02.11.2021 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця.
Згідно з Наказом №18ос/к/24 від 04.03.2024 року, ОСОБА_1 з 05.03.2024 року звільнено з посади секретаря судового засідання Інгульського районного суду м. Миколаєва.
З 06.03.2024, ОСОБА_1 призначено на посаду помічника судді Інгульського районного суду м.Миколаєва

Згідно ч. 2 ст.45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Таким чином, ОСОБА_1 , припинивши діяльність пов`язану з виконанням функцій держави, зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями до 04.04.2024 (включно).
Оглядом публічної сторінки Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, типу «при звільненні» подала лише 27.05.2024.
Згідно послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», виконаних ОСОБА_1 у період з 05.03.2024 по 28.05.2024 вбачається, що роботу в реєстрі вона розпочала 30.03.2024 та цього ж дня о 21-05 год. подала «щорічну» декларацію за 2023 рік після чого здійснила вихід з системи.
Подальшу роботу в реєстрі НАЗК ОСОБА_1 продовжила лише 27.05.2024 о 10-20 год., ознайомилася з методичними настановами щодо заповнення документа, заповнила всі необхідні розділи декларації та цього ж дня о 10-26 год. подала декларацію типу «при звільненні» (за період неохоплений раніше поданими деклараціями) з 01.01.2024 по 04.03.2024.
Таким чином, ОСОБА_1 до 27.05.2024 не вжила жодних заходів для подання декларації «при звільненні» (за період неохоплений раніше поданими деклараціями), у визначений Законом терміни.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення за вказаних вище обставин, підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, зокрема:
- Протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №593 від 18.11.2025 року; 
- Рапортами начальника 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Миколаївській області ДСР НП України, ОСОБА_3 від 18.11.2025 року;
- Повідомленням НАЗК про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування №02-36/63/24 від 29.05.2024 року;
- Витягом послідовності дій користувача «ЄДР декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 за період з 05.03.2024-28.05.2024 року;
- Копією Наказу № 89ос/к/2021 від 01.11.2021 року, Про призначення ОСОБА_4 на посаду секретаря судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва, з 02.11.2021 року;
- Копією Присяги держаного службовця ОСОБА_4 від 02.11.2021 року.
- Копією особової картки держаного службовця №163, в якій ОСОБА_4 особистим підписом засвідчила, що з вимогами й обмеженнями щодо прийняття та проходження державної служби відповідно до законів, зокрема Закону «Про запобігання корупції» ознайомлена.
- Копіями посадових інструкцій секретаря судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва.
- Копією Наказу № 18ос/к/24 від 04.03.2024 року Про звільнення ОСОБА_4 з посади секретаря судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва, з 05.03.2024 року;
Вищевказані докази знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою, не викликають сумнівів та не є спростованими.
01.06.2024 року ОСОБА_5 уклала шлюб, про що Інгульським ВДРАЦС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) було зроблено актовий запис №181, в наслідок чого змінила прізвище з ( ОСОБА_6 ) на (Добровольську) (Повний витяг з Державного РАЦСГ щодо актового запису про шлюб №00054675245 від 10.11.2025 року).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов переконання, що ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», щодо подання протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Заперечення ОСОБА_1 факту порушення вищезазначених вимог Закону та як наслідок скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1. ст.172-6 КпроАП України, суд сприймає критично та оцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки вони спростовані сукупністю досліджених у судовому засіданні вищезазначених належних та допустимих доказів.

Так не визнаючи своєї провини у порушенні вимог Закону, щодо своєчасного подання декларації, ОСОБА_1 посилалась на необізнаність про наявність такого обов`язку.
Надаючи оцінку зазначеним твердженням ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.
У Постанові Великої палати Верховного суду від 24.01.2021 у справі №800/30/17 (990/1/1328/18) суд встановив, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строків.
З наявних в матеріалах справи відомостей вбачається, що ОСОБА_1 було ознайомлено з Наказами № 89ос/к/2021 від 01.11.2021 року, про призначення її на посаду секретаря судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва, з 02.11.2021 року та №18ос/к/24 від 04.03.2024 року про звільнення її з вказаної посади. 
Крім того, нею особисто було підписано Присягу державного службовця та в особовій картці держаного службовця №163, зроблено особистий підпис, що з вимогами й обмеженнями щодо прийняття та проходження державної служби відповідно до законів, зокрема Закону «Про запобігання корупції» ознайомлена.
З огляду на викладене ОСОБА_1 мала безумовний обов`язок, щодо подачі декларацій типу «при звільненні» у передбачений законом строк та її посилання на те, що її не було повідомлено про необхідність вчинення вказаних дій є неспроможними та такими що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 , приступивши до виконання обов`язків секретаря судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва, була обізнана про наявність додаткових обов`язків та обмежень, пов`язаних з зайняттям посади особи уповноваженої на виконання функцій держави так і при припиненні виконання вказаних функці.

Доводи ОСОБА_1 , щодо відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП з посиланням на те, що у неї був відсутній прямий умисел на несвоєчасне подання декларації за інтелектуальною ознакою, яка полягає в усвідомлені суспільно небезпечного характеру вказаного діяння, оскільки 30.03.2024 нею було подано декларацію типу «щорічна за 2023 рік» та 20.03.2025 декларацію типу «щорічна за 2024 рік», яка охоплює період з 01.04.2024 по 06.03.2024 (період за який була подана декларація при звільненні), та у вказаний період не відбулось будь-яких змін в її майновому стані, якіб підлягали декларуванню, що свідчить про відсутність у неї умислу на несвоєчасне подання декларації, з метою приховування будь-яких відомостей стосовно свого майнового стану, суд вважає невмотивованими та такими, що грунтуються на невірному трактуванні вказаної норми КпроАП України.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпроАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією статтею.
За статтею 10 КпроАП України - адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
За статтею ст.11 КпроАП України - адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КпроАП України є правопорушенням з формальним складом, та вважається закінченим з моменту допущення протиправної бездіяльності, а саме несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, без настання будь-яких шкідливих наслідків.
Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків - воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності.
Таке, усвідомлення презюмується, адже ОСОБА_1 була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій держави, пройшовши спеціальну перевірку, подавала щорічні декларації, відповідно до відомостей, які містяться у її особовій карті державного службовця, була обізнана з вимогами законодавства щодо фінансового контролю, у тому числі і в частині подання необхідних типів декларації. 

Таким чином, суд вважає, що не подавши вчасно декларацію «при звільненні», (за первод неохоплений раніше поданими деклараціями) ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своєї дії.
Той факт, що за вказаний період не відбулися будь-які зміни у її майновому стані, які б мали бути задекларовані, на який посилається ОСОБА_1 не має правового значення при кваліфікації її дій за ч.1 ст.172-6 КпроАП України 

Щодо, посилання ОСОБА_1 , на те, що декларацію нею було подано з пропуском встановленого законом строку з поважних причин, а саме внаслідок складного психологічного стану пов`язаного з постійними обстрілами міста; відключенням електропостачання що призвело до її емоціональних переживань та страждань; та необхідності постійного відвідування батьків, які проживають за межами міста, з метою надання їм допомоги у відновлені пошкодженого майна, слід зазначити наступне.
Як зазначено ВССУ у листі №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», під поважними причинами пропуску строку на подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.
Так на підтвердження факту пошкодження майна батьків та її безпосередньої участі у період з 05.03.2024 по 04.04.2024 у його відновлені ОСОБА_1 надано не було. 
Крім того, ОСОБА_1 не довела наявність причино-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинними і неможливістю подачі нею декларації типу «при звільненні» у термін до 04.04.2024 із врахуванням того, що вказані обставини не завадили їй подати 30.03.2024 декларацію «щорічну за 2023 рік». Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», на подачу декларації типу «при звільненні» 27.05.2024, ОСОБА_1 витратила всього 6 хвилин (з 10-20 год. по 10-26 год.).
Слід зазначити, що чинним законодавством встановлено строк для подання декларації «при звільнені» 30 днів, який є достатніми для виконання суб`єктом декларування такого обов`язку.

Також суд вважає помилковим твердження Добровольської про те, що уповноваженою особою УСР в Миколаївській області ДСР НП України, протокол про адміністративне правопорушення складено та судовий розгляд матеріалів справи проводиться поза межами строків притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки днем виявлення правопорушення слід вважати день отримання НАЗК повідомлення керівника апарату суду №02-36/63/24 від 29.05.2024.
Згідно ч. 4 ст. 38 КпроАП України, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Як роз`яснив Верховний Суд (листом від 09.04.2021 № 1089/0/2-21) - «виявити адміністративне правопорушення означає установити наявність підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо). Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення».
З урахуванням зазначеного, слід зробити виссновок, що, складенню протоколу про адмінправопорушення передує проведення перевірки. При цьому, строків її проведення, збирання інформації для підтвердження наявності чи відсутності ознак такого правопорушення перед складенням адмінпротоколу про таке правопорушення не передбачено ні КУпроАП України, ні Законом.
Адміністративне провадження розпочинається складанням протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, в якому фіксується подія правопорушення (сукупність фактичних обставин, які вказують на наявність у діянні складу адміністративного правопорушення). Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складення можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення. Але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення (встановлено об`єкт, об`єктивну сторона, суб`єкт, суб`єктивну сторона), зазначається тільки при складанні протоколу і саме з дати його складання слід рахувати строк накладання стягнення, який зазначається при складенні протоколу про адміністративне правопорушення.
Верховний Суд у постанові в справі №815/5818/15 від 10.06.2019 зазначив, що рапорт та лист органів МВС не відносяться до документів, які фіксують об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення та не є матеріалами правоохоронних органів, які є підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій. Разом з тим, протокол є основною і обов`язковою формою фіксації факту адміністративного правопорушення, який повинен відповідати вимогам, що висуваються до його процесуальної форми і змісту і регламентовані статтями 254-256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Фактичним моментом виявлення вчиненого правопорушення за статтею 172-6 КУпроАП є дата з`ясування всіх необхідних даних, зібрання доказів щодо наявності (або відсутності) ознак складу правопорушення, що у свою чергу співпадає з датою складання протоколу, оскільки за вимогами ч. 1 ст. 254 КпроАП України протокол уповноваженою особою складається саме про вчинення правопорушення.
Тобто, моментом виявлення правопорушення є момент складення протоколу, оскільки зібрані матеріали (в т.ч. пояснення особи та надані нею докази) та фактичні дані потребують ґрунтовного аналізу і опрацювання, після чого може бути зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформляється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення.
Днем виявлення факту несвоєчасного подання без поважних причин ОСОБА_1 декларації «типу при звільненні», слід вважати дату складання протоколу про адміністративне правопорушення 18.11.2025.
На час розгляду справи в суді шестимісячний строк, з дня виявлення адміністративного правопорушення та дворічний строк з дня його вчинення не сплинув.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає доведеним факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 без поважних причин декларації особи яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави та кваліфікує її дії за ч.1 ст.172-6 КпроАП України.

При визначенні виду адміністративного стягнення, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується. 
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Суд враховує, що першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявлятися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування, а також зашкодити суспільним інтересам.
Таким чином, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках діючого законодавства.
Враховуючи встановлені обставини справи, дані про особу ОСОБА_1 , її відношення до скоєного, суд вважає за необхідність накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке є необхідним і достатнім, та згідно ст. 23 КпроАП України, відповідає меті адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.40-1 КпроАП України у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. ст.ст. 40-1, 278, 280, 283, 284 КпроАП України, -
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпроАП України та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
(Отримувач: Миколаїв.ГУК/Заводськ.р-н/21081100; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37992030; Банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.); Номер рахунку (IBAN): UA698999980313030106000014480; Код класифікації доходів бюджету: 21081100; Призначення платежу: справа № 487/9108/25).

Стягнути з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
((Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106.; Призначення платежу: 101; РНОКПП; Судовий збір стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави, по справі № 487/9108/25)
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя:           І.О.Притуляк