Справа №:761/1000/24
Провадження №: 2-а/755/167/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Церні В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , у грудні 2023 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, у якому просив скасувати постанову від 25 грудня 2023 року серії ПК МКМ № 014221, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн, справу про адміністративне правопорушення закрити та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 грудня 2023 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. складено протокол у справі про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 014277 щодо ОСОБА_1 про те, що 25 грудня 2023 року о
13-30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , який порушив законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 203 КУпАП.
25 грудня 2023 року на підставі вказаного протоколу заступником начальника ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Лемеш Д.Л. винесено постанову серії ПН МКМ № 014221 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Водночас, розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено з порушенням прав позивача. ОСОБА_2 не мав можливості належним чином ознайомитися з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи, на підставі яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, надати власні пояснення та докази. Крім того, справу розглянуто за відсутності позивача, без належного сповіщення про дату, час та місце розгляду справи. Позивач під час підпису протоколу не зміг навіть зазначити в ньому, чи зрозуміло йому інкриміноване правопорушення, чи погоджується він з ним, проставлення підпису мало формальний характер. Порушено принцип змагальності та повноти розгляду справи. Працівниками ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було враховано, що позивач ще у лютому 2022 року звернувся до відповідача із заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні.
Також позивач був позбавлений права на захист, оскільки йому не було належним чином роз`яснено право на користування юридичною допомогою адвоката під час розгляду справи. Оскільки позивач є іноземцем та не знає законодавство України на достатньому рівні, має укладений договір про надання правової допомоги від 30 вересня 2022 року № 3009/222 з АО «Максимальний захист». Позивач бажав, щоб його інтереси представляв адвокат, однак його право на захист не було реалізоване.
22 грудня 2021 року позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну № 80114200068056/2366, який був дійсний до 22 грудня 2022 року, таким чином, позивач також набув право на отримання посвідки на постійне проживання. У лютому 2022 року позивач звернувся до ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області із заявою про видачу посвідки, документи прийнято відповідальним працівником без зауважень, про прийняте рішення про відмову у розгляді документів повідомлений не був, оскільки таке рішення не приймалося. З огляду на викладене, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у справі відкрито.
З огляду на викладене просив позов задовольнити, скасувати постанову від 25 грудня 2023 року серії ПК МКМ № 014221, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2024 року справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.
У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Арапіній Н.Є.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз`яснено їх процесуальні права та встановлено процесуальні строки. Витребувано у Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області належним чином засвідчені матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за результатами розгляду якої винесено постанову серії ПН МКМ № 014221 за частиною другою статті 203 КУпАП; належним чином засвідчену копію рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копії матеріалів міграційної справи.
17 жовтня 2024 року до суду від представника Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - Мельника М.М., до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, подане на виконання вимог ухвали від 17 жовтня 2024 року.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 18 березня 2025 року № 81 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2025 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За нормою пункту 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною другою статті 55 Конституцій України та статтею 6 КАС України.
До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина Республіки Білорусь № НОМЕР_1 , виданого 03 серпня 2016 року, що належить ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ),
 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із паперової копії відомостей про осіб, які перетнули державний кордон Державної прикордонної служби України встановлено, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив перетин державного кордону України: 29 липня 2019 року у напрямку «в`їзд» через пункт пропуску Виступовичі, 02 серпня 2019 року - у напрямку «Виїзд» через пункт пропуску Виступовичі,
19 жовтня 2020 року у напрямку «в`їзд» через пункт пропуску Вільча.
Особова картка іноземця ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить відмітки про документи, видані органами України, а саме: 1) посвідка від 08 квітня 2021 року строком дії до 06 жовтня 2021 року; 2) посвідка від 07 жовтня 2021 року строком дії до 15 лютого
2022 року; 3) дозвіл на імміграцію від 22 грудня 2021 року строком дії до 22 грудня 2022 року.
22 грудня 2021 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано дозвіл на імміграцію в Україну № 80114200068056/2366, який дійсний до 22 грудня 2022 року.
У тексті дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року роз`яснено, що особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дозволу звернутися до:
-Закордонних дипломатичних установ України із заявою про оформлення візи типу D-01-імміграція, якщо вони постійно проживають за межами України, в`їхати на територію України і не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання;
-До територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні, не пізніше ніж за
15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
25 грудня 2023 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 014277 про те, що 25 грудня 2023 року о 13-30 год. за адресою: вул. Ольгинська, буд. 3, м. Київ, виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 , за що передбачена відповідальність відповідно до частини
2 статті 203 КУпАП.
У протоколі зазначено, що до протоколу додаються, серед іншого, пояснення, лист-ознайомлення з прийнятим рішенням та копія документа перекладача.
ОСОБА_2 шляхом проставлення особистого підпису підтвердив, що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України.
Також ОСОБА_2 заявив клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбудеться 25 грудня 2023 року о 14-55 год., без його участі, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу.
Шляхом проставлення особистого підпису ОСОБА_2 підтвердив факт отримання копії протоколу.
У протоколі зазначено, що переклад протоколу зроблено усно за участі перекладача ОСОБА_4 , про що перекладач проставив особистий підпис.
У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що прибув в Україну 19 жовтня 2020 року через пункт пропуску «Вільча» з метою постійного проживання. 29 грудня 2020 року звернувся до органів ДМС за отриманням дозволу на імміграцію за територіальним походженням, 22 грудня 2021 року надано дозвіл на імміграцію (дійсний до 22 грудня 2022 року). Двічі звертався за продовженням строку перебування, останнє продовження строку перебування до 15 лютого 2022 року. На території України перебуває в цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою в майбутньому планує зареєструвати шлюб. У зв`язку із повномасштабним вторгненням в лютому 2022 року Російської Федерації на територію України, не зміг вчасно продовжити строк свого перебування. Для врегулювання свого правового статусу звертався до органів ДМС усно, але отримав відмову на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру». З питань оформлення посвідки на тимчасове проживання, продовження строків перебування (повторно) документи не подавав. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Після закінчення законного терміну перебування територію України не покинув. До органів ДМС звернувся з метою покинути територію України для врегулювання свого правового статусу. Претензій до співробітників міграційної служби не має.
Текст пояснень ОСОБА_6 містить його особистий підпис та підпис перекладача ОСОБА_4 
25 грудня 2023 року заступником начальника ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Лемеш Д.Л. винесено постанову серії ПН МКМ № 014221 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про порушення статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ № 014277 від 25 грудня 2023 року. Встановлено, що 25 грудня 2023 року о 13-30 год. за адресою: вул. Ольгинська, буд. 3, м. Київ, виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 . Обставинами, що пом`якшують відповідальність зазначено щире каяття, обставини, що обтяжують відповідальність - відсутні. Встановлено, що вказане є порушенням статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 203 КУпАП.
Постановлено, відповідно до частини другої статті 203 КУпАП накласти на ОСОБА_6 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Постанова від 25 грудня 2023 року серії ПР МКМ № 014277 містить розписку ОСОБА_6 про отримання її копії від 26 грудня 2023 року.
В матеріалах справи також міститься копія Рішення ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області від 25 грудня 2023 року № 8010130100014718 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Білорусі ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого першим заступником начальника ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області Лемеш Д.Л. 25 грудня 2023 року.
Так головним спеціалістом Ковтуненко Т. за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина Білорусі ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , установлено, що
25 грудня 2023 року співробітниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 , який порушив законодавство України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. У ході опитування громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 пояснив, що в Україну прибув 19 жовтня 2020 року через пункт пропуску «Вільча» з метою постійного проживання. 29 грудня 2020 року іноземець звертався до органів ДМС за отриманням дозволу на імміграцію за територіальним походженням, 22 грудня 2021 року надано дозвіл на імміграцію (дійсний до 22 грудня 2022 року). Двічі звертався за продовженням строку перебування, останнє продовження строку перебування до 15 лютого 2022 року. У зв`язку із повномасштабним вторгненням в лютому 2022 року Російської Федерації на територію України, не зміг вчасно продовжити строк свого перебування. Для врегулювання свого правового статусу звертався до органів ДМС усно, але отримав відмову на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру». З питань оформлення посвідки на тимчасове проживання, продовження строків перебування (повторно) документи не подавав. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Після закінчення законного терміну перебування територію України не покинув. До органів ДМС звернувся з метою покинути територію України для врегулювання свого правового статусу. За порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області відносно громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті
203 КУпАП (ПР МКМ № 014277 від 25 грудня 2023 року).
Зроблено висновок, що за таких обставин громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_2 порушив вимоги статей 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Враховуючи викладене та з метою виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено: 1) примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Білорусі ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) зобов`язати його покинути територію України у термін до 14 січня 2024 року.
Рішення містить письмову розписку від 25 грудня 2023 року, вчинену ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій він підтвердив, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Зобов`язується не пізніше
14 січня 2024 року залишити територію України. З вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разу ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений.
Рішення також містить підпис перекладача Кіпоренка К.В.
До матеріалів справи також долучено окрему письмову розписку від 25 грудня 2023 року, вчинену ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій він також підтвердив, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Зобов`язується не пізніше 14 січня 2024 року залишити територію України. З вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разу ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений.
Розписка також містить підпис перекладача Кіпоренка К.В.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні правосуддя може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до реєстру.
З відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, у якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року
№ 80114200068056/2366; 2) зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року № 80114200068056/2366 (справа № 640/19118/22).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року по справі
№ 640/19118/22 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року по справі
№ 640/19118/22 справу прийнято до провадження та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів міграційної справи.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі
№ 640/19118/22 адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року № 80114200068056/2366, зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року
№ 80114200068056/2366.
Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VІ).
За змістом приписів частин першої-третьої статті 3 Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Відповідно до пункту 7 частини першої Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що станом на 25 грудня 2023 року термін дії дозволу на імміграцію ОСОБА_6 закінчився, дійсної посвідки на постійне проживання в Україні позивач також не мав.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Частиною першою статті 23 Закону № 3773-VІ встановлено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз викладених норм дає підстави дійти висновку, що рішення про притягнення іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП є законним, зокрема, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Таким чином, у межах наведеної статті підлягають з`ясуванню обставини наявності та чинності документів ОСОБА_2 , що посвідчують законність його проживання на території України.
Відповідно до норм частини першої, третьої статті 9  Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до положень частини шістнадцятої статті 4 Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно з приписами статті 17 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ, іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.
Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок від 15 лютого 2012 року № 150).
Відповідно до пункту 2 Порядку від 15 лютого 2012 року № 150 у редакції чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2023 року № 979, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.
Згідно із пунктом 5 Порядку від 15 лютого 2012 року № 150, у редакції чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2023 року № 979, строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6, пункту 7, пункту 8 Порядку від 15 лютого 2012 року № 150, у редакції чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2023 року
№ 979, строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.
Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.
Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.
Як уже зазначалося раніше, позивач ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на території України 19 жовтня 2020 року через пункт пропуску Вільча.
У особовій картці іноземця зазначено про видачу на ім`я позивача посвідки від 08 квітня 2021 року строком дії до 06 жовтня 2021 року. У подальшому позивач, на підставі відповідної заяви, отримав посвідку від 07 жовтня 2021 року строком дії до 15 лютого 2022 року.
Водночас, з матеріалів справи встановлено, що 22 грудня 2021 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію № НОМЕР_2 строком дії до 22 грудня 2022 року. Відповідні відомості також внесено до особової картки іноземця.
Законом України від 07 червня 2001 року № 2491-III «Про імміграцію» (далі - Закон України від
07 червня 2001 року № 2491-III) визначено умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.
Так положеннями статті 1 Закону України від 07 червня 2001 року № 2491-III встановлено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Відповідно до статті 1 Закону України від 07 червня 2001 року № 2491-III Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Поряд з цим, статтею 11 Закону України від 07 червня 2001 року № 2491-III передбачено, що особа, яка перебуває на законних підставах в Україні та отримала дозвіл на імміграцію, повинна не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку тимчасового перебування/проживання особисто або через законного представника звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою-анкетою про оформлення їй посвідки на постійне проживання. До заяви-анкети додаються оригінал (після пред`явлення повертається) та копія паспортного документа заявника, копія документа, що підтверджує строк тимчасового перебування/проживання, копія рішення про надання дозволу на імміграцію.
Частиною четвертою статті 11 Закону України від 07 червня 2001 року № 2491-III  встановлено, що особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
Частинами першою та другою статті 5 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині першій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.
Підставою для оформлення посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства є дозвіл на імміграцію в Україну.
Відповідно до положень пункту 1,3 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321, (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.
Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які:
досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто;
Пунктом 17 Порядку від 25 квітня 2018 року № 321 встановлено, що документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.
Згідно з пунктом 42-45 Порядку від 25 квітня 2018 року № 321, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи. Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).
Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів, та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.
Таким чином, процедура оформлення посвідки на постійне проживання передбачає офіційне звернення іноземця до територіального органу ДМС за оформленням посвідки та надання документів чітко визначених Порядком від 25 квітня 2018 року № 321, та охоплюється відповідною процедурою перевірки відповідності наданих іноземців відомостей в заяві-анкеті, та прийняттям одного з двох рішень: оформлення посвідки чи відмові у її оформленні.
Як уже зазначалося раніше, ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їхав на територію України 19 жовтня 2020 року через пункт пропуску Вільча. 08 квітня 2021 року позивач отримав посвідку на проживання на території України строком дії до 06 жовтня
2021 року, далі 07 жовтня 2021 року позивач отримав посвідку на проживання строком дії до 15 лютого 2022 року.
Водночас, 22 грудня 2021 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію № НОМЕР_2 строком дії до 22 грудня 2022 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у лютому 2022 року звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області із заявою про видачі йому посвідки на постійне проживання та необхідним пакетом документів. Зазначені документи були прийняті уповноваженим працівником відповідача без зауважень.
Суд враховує, що позивачем доказів на підтвердження заявленого не надано, дату та факт звернення до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області з приводу оформлення посвідки на постійне проживання в Україні на підставі дозволу на імміграцію від 22 грудня 2021 року № 80114200068056/2366 не обґрунтовано.
Поряд з цим, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165 Київ «Про деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні.
Водночас, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі № 640/19118/22 визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року
№ 80114200068056/2366, зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року № 80114200068056/2366.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі
№ 640/19118/22 набрало законної сили.
Частиною четвертою статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Під час розгляду справи № 640/19118/22 судом встановлено, що, як зазначає позивач у позовній заяві, він у лютому 2022 року звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області із заявою про видачі йому посвідки на постійне проживання та необхідним пакетом документів. Зазначені документи були прийняті уповноваженим працівником відповідача без зауважень.
Судом також встановлено, що доказів на підтвердження розгляду заяви позивача про видачу йому посвідки на постійне проживання та/або відповіді на адвокатський запит із наданням відповідного рішення щодо результатів розгляду звернення позивача відповідачем суду надано не було.
Враховуючи ненадання суду відповідачем відповідного рішення за результатом звернення позивача про видачу йому посвідки на постійне проживання, суд визнав протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 22 грудня 2021 року № 80114200068056/2366.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.
Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірності свого рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, із урахуванням установлених обставин, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, скасування постанови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 25 грудня 2023 року серії ПК МКМ № 014221, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, наведені представником позивача доводи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_6 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, у рішенні, постанові або ухвалі суд вирішує питання щодо судових витрат.
Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підтвердження витрат на оплату судового збору до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію від 29 грудня 2023 року № 489 на суму 1 073,00 грн.
Водночас, суд враховує таке.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
За статями 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який поданий фізичною особою справляється судовий збір у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною четвертою статті 288 КпАП України передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Аналіз установленого статтею 288 КпАП України права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24 вересня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».
З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір». Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом України «Про судовий збір».
Прийняття Закону України «Про судовий збір» не обмежує можливість дії чи прийняття у майбутньому законодавчих актів, які визначають пільги щодо сплати судового збору, отже, питання справляння судового збору, крім Закону України «Про судовий збір», може регулюватися іншим законодавством (наприклад, частина друга статті 239-1 КАС України в редакції Закону України від
12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якою за подання і розгляд заяви з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується, тоді як у Законі України «Про судовий збір» такої підстави для звільнення від сплати судового збору немає).
Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.
Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.
Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КпАП України щодо сплати судового збору. Так статтею
40-1 КпАП України визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно із приписами частини сьомої статті 283 КпАП України постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон України «Про судовий збір» не передбачає.
Так, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 у справі № 543/775/17, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП України, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, при зверненні до суду з вказаним позовом, ставка судового збору складала 536,50 грн.
Виходячи з наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 536,50 грн.
Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про імміграцію», статтями 2, 5, 6-11, 13-15, 90, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.
Скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 25 грудня 2023 року серії ПК МКМ № 014221, якою громадянина Білорусі ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн.
Справу про адміністративне правопорушення громадянина Білорусі ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь громадянина Білорусі ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 536,50 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 50 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - громадянин Білорусі ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 42552598, адреса місцезнаходження: вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152.
Повне рішення суду виготовлено 06 лютого 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова