Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 р. № 520/28947/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Світлана Чудних, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКГІП: НОМЕР_1 ) від 16.07.2025 № 103550011320 прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ: 14099344, місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх);
- зобов`язати Головне управлінням пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ: 14099344, місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 08.07.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.07.2000р. по 31.12.2003 р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2023р., по 30.04.2025р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоду з 01.07.2000р. по 31.12.2003 р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2023р., по 30.04.2025р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 16.07.2025 № 103550011320 прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області вважає протиправним, вказаним обумовлена потреба у судовому захисті.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту яких вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень.
Позивач надав відповідь на відзив, згідно змісту якої просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Справу розглянуто з урахуванням перебування судді у відпустці та на лікарняному.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 08.07.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до пенсійного органу.
На день звернення наявний вік заявника ОСОБА_1 становив повних 60 роки 2 місяця 14 днів і він має необхідний страховий стаж, для призначення пенсії за віком.
Так, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком.
У відповідь позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.07.2025 № 103550011320 про відмову в призначенні йому пенсії за віком
Відповідач мотивував вказане рішення про відмову, тим, що за доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано період його роботи згідно записів трудової книжки від 15.07.1982р. серії НОМЕР_2 , а саме:
- період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р., оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної в тому числі за заявою власника трудової книжки;
- період роботи з 01.01.2023р. по 30.04.2025 р., оскільки відсутня Інформація про нарахування заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду України в реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5, (далі - «Рішення про відмову»).
Таким чином, відповідач не зарахував ОСОБА_2 періоди роботи до страхового стажу роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 в зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, та з 01.01.2023р. по 30.04.2025 р., оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду України в реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5.
З огляду на викладені обставини позивач вважає, що дане рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що має бути скасованим судом, а тому звертається з цим позовом.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
За змістом п.6 ч.І ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058- IV (далі — «Закон № 1058»),
У розумінні абз,22 ст.1 Закону № 1058-ІУ, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІУ передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІУ, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віхсу 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Щодо не зарахування відповідачем періоду роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р., оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, суд зазначає наступне.
Згідно із записами у трудовій книжці № 20, № 21 позивач 01.11.1996 року був прийнятий на роботу в МПЇЇ «АС-Прут» на посаду інспектора охорони підприємства, а 31.12.2004 був звільнений із посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.
Також міститься відбиток печатки Малого приватного підприємства «АС-Прут». Даний записне містить жодних виправлень та підчисток, чи закреслень.
За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - «Порядок № 637»).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. З Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі - «Положення № 794»), персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).
Відповідно до пункту 3 Положення № 794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб.
Пунктом 5 Положення № 794 передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - «Уповноважений орган»).
Згідно з пунктом 8 Положення № 794 уповноважений орган виконує функції щодо організації персоніфікованого обліку в тісній взаємодії з центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, державної податкової адміністрації, фінансовими органами, банківськими установами.
Тобто, відповідно до Положення відповідальність за належну організацію персоніфікованого обліку відомостей про фізичних осіб покладено на Пенсійний фонд та його органи на місцях.
Згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - «Закон № 2464») Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - «Реєстр застрахованих осіб»).
У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та -інформація, необхідна для обчислення призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 13 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.
Відповідно до пункту 2 розділу V Положення № 794 Про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), інформація з реєстру застрахованих осіб надається безоплатно Пенсійним фондом України та територіальними органами Пенсійного фонду України в паперовій та/або електронній формі.
Інформація з Реєстру формується та надається за формами визначеними пунктом 6 розділу V Положення, зокрема, довідці ОК-5.
В довідці ОК-5, яка використовується для призначення пенсії, автоматично відображаються персоніфіковані відомості про застраховану особу щодо заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які зазначені у звітності роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують заробітну плату, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язок внесення відомостей про фізичних осіб до системи персоніфікованого обліку покладено на уповноважений орган Пенсійного фонду.
Відтак, відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування свідчить про неналежне виконання саме пенсійним органом приписів вищенаведеиих норм законодавства. З огляду на наведене, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути достатньою підставою для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.
Наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення такій особі пенсійних виплат. У свою чергу, відсутність у Реєстрі відповідної інформації призведе до порушення права застрахованої особи на одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Слід зазначити, що перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, який також наділений повноваженнями із забезпечення ведення реєстру застрахованих осіб.
Отже, відповідач зобов`язаний був перевірити достовірність наданих установою документів, вжити заходів для витребування від неї достатніх доказів для забезпечення належного ведення реєстру застрахованих осіб та внесення достовірних даних щодо ідентифікаційного номеру позивача.
Так, у пункті 74 рішення у справі"Лелас проти Хорватії" і пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх Правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz V. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).
Крім того, як зазначив ЄСПЛ у справі "Золотас проти Греції", стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09).
Відтак, з огляду на вищевикладене позивач ОСОБА_1 мав законні сподівання на внесення до реєстру застрахованих осіб достовірних відомостей щодо його персональних даних.
При цьому, враховуючи принцип належного урядування, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, такі помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
Також при вирішенні спору суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/І6-а, відповідно до якої працівник не може відповідати за неналежний порядок введення підприємством тієї чи іншої документації.
Разом з тим, необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду, сформовану у постановах від 17.07.2019 (справа № 144/669/17) та від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не можебути підставою для не зарахування до страхового стажу особи періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обоє 'язку сплати страхових внесків.
Отже, твердження відповідача про не зарахування періоду роботи у зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування як підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необгрунтованими та безпідставними, а тому період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р., має бути зарахований до його страхового стажу.
Щодо не зарахування відповідачем періоду роботи з 01.01.2023р. по 30.04.2025 р., оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду України в реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5.
Згідно із записами у трудовій книжці № 26, № 27, № 28 позивач ОСОБА_1 01.07.2015 був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА» на посаду мийника Сервісно - технічного центру, 01.12.2015 його було переведено на посаду слюсаря - ремонтника Сервісно - технічного центру, а потім 30.05.2025 звільнений із посади за угодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України.
Також міститься відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА». Даний запис зроблено кульковою ручкою, не містить жодних виправлень та підчисток, чи закреслень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - «Закон № 1058-ІУ»), який набрав чинності з 01.01.2004 та передбачає, зокрема, -
- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. ( стаття 1 Закону № 1058- IV);
- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. ( стаття 1 Закону № 1058-ІV);
- громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, (ст. 8 Закону № 1058-ІУ);
- періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-Г/, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-ІУ);
- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. ( абзац перший частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІУ);
- страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування^ абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV);
- періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. ( частина четверта статті 24 Закону № 1058-ІV)
До 1 січня 2004 року пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі — «Закон №1788-ХІІ»), яким передбачено, зокрема,
- основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, (стаття 62 Закону № 1788-ХІІ).
На виконання вимог статті 62 Закону Хе 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 Хе 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), яким визначено, зокрема,
- основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих; за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, (пункт 1 Порядку №637)
- за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. (пункт 3 Порядку № 637).
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що до страхового стажу законом віднесено період, у якому особа підлягала загальнообов`язковому державному страхуванню та за який сплачені страхові внески, зокрема, органами, які виплачують цій особі заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу та ними подано відомості про застрахованих осіб.
При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 27.02.2020 у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17, від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16- а.
Отже, спірність питання у даній справі полягає у правомірності не зарахування до страхового стажу позивачу періодів його роботи через не сплату його роботодавцем - страхувальником єдиного внеску.
Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із статтею 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною другої статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Отже, посадові особи таких страхувальників, відповідальні за сплату страхованих внесків, в разі їх несплати, несуть передбачену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність, а пенсійний орган застосовує до страхувальників фінансові санкції та здійснює заходи щодо стягнення такої заборгованості зі сплати страхових внесків.
Тобто щодо періодів трудової діяльності після 1 липня 2000, то Верховний Суд при застосуванні норм Закону Про пенсійне забезпечення (статті 56), Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (статті 20, 24, 40, 106) виснував, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувапьиик, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Невиконання підприємством-страхувальником обов 'язку по статі внесків до Пенсійного фонду України не можепозбавляти соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. Протилежний підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Отож, ОСОБА_1 не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи. (Постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 20 березня 2019 у справі № 688/947/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а, від 17 листопада 2021 року у справі № 242/5635/16- а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17).
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-ІУ для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
У Верховному Суді вже склалась стала судова практика з питання зарахування до страхового стажу періодів, за які відсутні дані про сплату страхових внесків.
Так, зокрема, у постанові по справі № 340/1454/21 від 11.10.2023 року Верховний Суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не можебути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
При цьому, з копії трудової книжки позивача вбачається, що з 01.01.2023р. по 30.04.2025 р., позивач безперервно працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА».
Крім того, факт роботи позивача у спірний період підтверджується і даними з довідки форми ОК-5, з яких вбачається, що страхувальником позивача у спірний період виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» ( ЄДРПОУ 33240887):
Верховним Судом викладені у постанові від 17.07.2019 по справі № 144/669/17, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17 наступні висновки, відповідно до яких, внаслідок невиконання товариством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
Враховуючи вищенаведене, відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2023р. по 30.04.2025 р.
Автентичність записів трудової книжки відповідачем Головним управлінням пенсійного України в Харківській області не оспорюється.
Отже, аналізуючи вищевикладене вважаємо, що не може бути підставою для відмови в підтвердженні стажу роботи особи відсутність необхідних даних у системі персоніфікованого обліку, оскільки подання таких даних покладено на роботодавця, а не на працівника, а здійснює цей облік Пенсійний фонд та його територіальні управління.
Неможливість надання таких документів про роботу та заробітну плату не є виною позивача і не може бути підставою для позбавлення його права на зарахування вказаного періоду його роботи до стажу, оскільки на розгляд Пенсійному фонду були подані і інші документи.
При цьому, слід зазначити, що положеннями ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наведена норма Закону України "Про пенсійне забезпечення" узгоджується із Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, п.1 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, в контексті викладеної норми Закону, суд зауважує, що саме відповідачем має бути доведено факт непідтвердженості спірного періоду роботи позивача.
Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій, у зв`язку з чим позовні вимоги позивач підлягають задоволенню у повному обсязі.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п.58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29).
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії– задовольнити. 
Визнати протиправним, скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКГІП: НОМЕР_1 ) від 16.07.2025 № 103550011320 прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ: 14099344, місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх).
Зобов`язати Головне управлінням пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ: 14099344, місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 08.07.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.07.2000р. по 31.12.2003 р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2023р., по 30.04.2025р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світлана ЧУДНИХ