ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
13 січня 2026 року 	Справа № 280/9627/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2 пеіроди роботи позивача з 20.09.1991 по 18.04.2003 в Південно-українському монтажному управлінні «Гідромонтаж» м.Нова Каховка Херсонської області, з 21.04.2003 по 31.12.2007 у Товаристві з обмеженої відповідальністю «Гідромехмонтаж»;
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу роботи періоди роботи з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 30.09.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014, з 18.11.2014 по 13.04.2020;
зобов`язати провести перерахунок пільгового стажу роботи за Списком №2 позивача, шляхом зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 20.09.1991 по 18.04.2003 в Південно-українському монтажному управлінні «Гідромонтаж» м.Нова Каховка Херсонської області, з 21.04.2003 по 31.12.2007 та перерахунок страхового стажу з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 30.09.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014, з 18.11.2014 по 13.04.2020, за наслідком якого здійснити виплату позивачу пенсії, починаючи з 22.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.09.2025 позивач звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.09.2025 №241670090476 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пакету документів. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням, вважає його протиправним у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін. 
Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідач був уповноважений на розгляд конкретної заяви позивача від 22.09.2025, проте територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений по розгляду питання щодо призначення пенсії в даному випадку може бути визначено лише Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області. За результатами розгляду доданих документів до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу не зараховано наступні періоди: навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 15.03.1988, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним. Позивачу необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу, оскільки навчання перетинається з військовою службою; військову службу, згідно військового квитка НОМЕР_2 від 21.06.1988, оскільки прізвище виправлено та не завірено належним чином. Не враховано згідно запису в трудовій книжці, оскільки вказано неповну підставу видачі; згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі та довідку про перейменування; з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 11.07.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав — учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991 року; з 18.11.2014 по 13.04.2020, згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008, оскільки Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, вчинені в м. Київ 14.12.1995, припинила дію 23 грудня 2023 року, через що стаж роботи зараховується по 31.12.1991. Для визначення права позивача на дострокову пенсію за віком за Списком №2, необхідно надати уточнюючі довідки, які підтверджують пільговий характер роботи, накази про проведення атестації робочих місць та переліки атестованих посад. Враховуючи вищезазначені факти та обставини, Головним управлінням Пенсійного фонду України було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пакету документів. Згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_5 .
22.09.2025 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Заява позивача від 22.09.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення №241670090476 від 29.09.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пакету документів.
Відповідно до рішення №241670090476 від 29.09.2025, вік заявника 55 років 03 місяці 07 днів.
Право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку, за наявності страхового стажу – 35 років, 63-річного віку за наявності страхового стажу - 25 роки, 65 річного віку за наявності страхового стажу – 15 років.
Відповідно до статті 114 Закону №1058 пенсія призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Згідно наданих документів страховий стаж становить 22 роки 1 місяць 01 день.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 15.03.1988, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним. Не враховано згідно запису в трудовій книжці, оскільки вказано неповну підставу видачі. Необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу, оскільки навчання перетинається з військовою службою;
- військову службу згідно військового квитка НОМЕР_2 від 21.06.1988, оскільки прізвище виправлено та не завірено належним чином. Не враховано згідно запису в трудовій книжці, оскільки вказано неповну підставу видачі;
- згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі та довідку про перейменування;
- з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 11.07.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав — учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991;
- з 18.11.2014 по 13.04.2020, згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008, оскільки Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, вчинені в м. Київ 14.12.1995, припинила дію 23 грудня 2023 року, через що стаж роботи зараховується по 31.12.1991.
Для визначення права на дострокову пенсію за віком за Списком №2 необхідно надати уточнюючи довідки, які підтверджують пільговий характер роботи, накази про проведення атестації робочих місць та переліки атестованих посад.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо незарахування до пільгового стажу за Списком №2 пеіродів роботи з 20.09.1991 по 18.04.2003, з 21.04.2003 по 31.12.2007, незарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 30.09.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014, з 18.11.2014 по 13.04.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII), який був чинним у період трудової діяльності позивача, що є спірним, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року), зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.
При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Так, відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно зі ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017), від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20, від 06.11.2023 у справі № 560/764/21, від 14.08.2025 у справі №300/2075/23 тощо.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Таким чином, під час розгляду заяви позивача відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою, до часу припинення дії даної Угоди.
29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (далі - Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022 якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м.Москві.
Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, положення Постанови №1328 підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання нею чинності.
Незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).
Так само не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Отже, загальним правилом припинення участі України в Угоді не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу, який враховується для призначення пенсії, періодів роботи на території інших держав – учасниць Угоди, якщо відповідний страховий стаж набутий в період чинності Угоди для України та до прийняття відповідних нормативних актів.
Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22.
Окрім цього, Верховним Судом у справі №620/3530/22 було сформовано наступний висновок: «… відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах російської федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки».
Вказаний висновок підтримано в постанові Верховного Суду від 30.10.2025 у справі №300/6020/23.
Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 11.07.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008 з підстав припинення дії міжнародної Угоди у галузі пенсійного забезпечення.
Стосовно не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 18.11.2014 по 13.04.2020 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008, оскільки Угода між Урядом України та Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, вчинені в м. Київ 14.12.1995, припинила дію 23 грудня 2023 року, через що стаж роботи зараховується по 31.12.1991, суд зазначає наступне.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписано Україною, стала Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, яку ратифіковано Законом України №546/96-ВР від 22.11.1996.
Згідно із ст.ст.5-7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше.
При призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.
Громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення.
Відповідно до ст.16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.
Законом України від 29.05.2023 №3117-IX «Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення» денонсовано «Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення», вчинену 14.12.1995 в м. Києві та ратифіковану Законом України від 22.11.1996 №546/96-ВР.
Згідно із листом Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023 №72/14-612/1-96203 Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припиняє дію 23.12.2023.
Між тим, статтею 16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.
Суд повторно зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Таким чином, положення Закону від 29.05.2023 №3117-IX підлягають до застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ними чинності.
Оскільки позивач працював на території республіки білорусь в той час, коли вказаний вище міжнародний договір був чинним, у відповідача не було підстав не зараховувати документально підтверджений стаж роботи позивача на території республіки білорусь з 18.11.2014 по 13.04.2020 відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 20.09.1991 по 18.04.2003 в Південно-українському монтажному управлінні «Гідромонтаж» м.Нова Каховка Херсонської області, з 21.04.2003 по 31.12.2007 у Товаристві з обмеженої відповідальністю «Гідромехмонтаж», суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_6 від 10.09.1990:
20.09.1991 позивач прийнят монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 2 розряду (наказ №38 від 23.09.1991);
28.10.1991 присвоєно 3 розряд монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (наказ №45 від 28.10.1991);
10.02.1994 Південно-українське монтажне управління в/т «Гідромехмонтаж» рефортовано в АТ «Гідромехмонтаж» (рішення №35 від 10.02.1994);
04.03.1996 присвоєно 4 розряд монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (наказ №11 від 27.03.1996);
18.04.2003 звільнений у зв`язку зі скороченням штату (наказ №14 від 24.04.2003);
21.04.2003 прийнятий електрозварником 4-го розряду по трудовій угоді (наказ №14-к від 21.04.2003);
18.04.2003 запис під №10 недійсна. Звільнений за власним бажанням (наказ №15 від 30.04.2003);
25.12.2003 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудової угоди (наказ №33-к параграф 1 від 25.12.2003);
12.01.2004 прийнятий електрозварником 4-го розряду по трудовій угоді (наказ №5-к від 12.01.2004);
19.08.2004 звільнений по угоді сторін (наказ №38-к параграф 1 від 20.08.2004);
07.09.2004 розпочато виплату допомоги по безробіттю (наказ №040907 від 07.09.2004);
10.10.2004 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ №041012 від 12.10.2004);
11.10.2004 ТОВ «Гідромехмонтаж» прийнятий по трудовій угоді електрозварником ручного зварювання 4-го розряду (наказ №45-к від 11.10.2004);
30.11.2004 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудової угоди (наказ №53-к від 30.11.2004);
15.12.2004 розпочато виплату допомоги по безробіттю (наказ №041215 від 15.12.2004);
14.01.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ №050117 від 17.01.2005);
19.01.2005 ТОВ «Гідромехмонтаж» прийнятий по трудовій угоді електрозварником ручного зварювання 4-го розряду (наказ №6-к від 18.01.2005);
31.03.2005 звільнений по угоді сторін (наказ №16-к від 31.03.2005);
08.04.2005 розпочато виплату допомоги по безробіттю (наказ №050408 від 08.04.2005);
29.06.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ №050630 від 30.06.2005), вказаний запис №25 вважати недійсним, 04.07.2005 скорочено виплату допомоги по безробіттю (наказ №050705 від 05.07.2005);
21.07.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ №050722 від 22.07.2005);
29.07.2005 ТОВ «СК Мост» прийнятий електрозварником згідно строкового трудового договору (наказ №336к від 29.07.2005);
24.10.2005 звільнений за згодою сторін (наказ №594к від 24.10.2005);
01.11.2005 ТОВ «БМК Планета-Міст» прийнятий на роботу електрозварником 3 розряду (наказ №60-к від 01.11.2005);
30.11.2005 звільнений по переведенню (наказ №69-к від 30.11.2005);
01.12.2005 Філія Будівельне управління «Дніпро-Міст» ТОВ «БМК Планета-Міст» прийнятий електрозварником 3 розряду на дільницю №2 на період будівництва мосту (наказ №281к від 01.12.2005);
30.12.2005 звільнений по переведенню до ТОВ «БМК Планета-Міст» (наказ №306к від 30.12.2005);
03.01.2006 ТОВ «БМК Планета-Міст» прийнятий електрозварником 3 розряду на дільницю №2 (наказ №1-к від 03.01.2006);
28.02.2006 звільнений за власним бажанням (наказ №9 від 28.02.2006);
09.03.2006 ТОВ «Гідромехмонтаж» прийнятий по трудовій угоді електрозварником ручного зварювання 4-го розряду (наказ №17-к від 09.03.2006);
29.12.2006 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудової угоди (наказ №48-к від 29.12.2006);
09.01.2007 ТОВ «Гідромехмонтаж» прийнятий по трудовій угоді електрозварником ручного зварювання 4-го розряду (наказ №1-к від 09.01.2007);
31.12.2007 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудової угоди (наказ №34-к від 29.12.2007).
Згідно з довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана ТОВ «Гідромехмонтаж» №28 від 09.04.2025, ОСОБА_1 працював повний робочий день в ТОВ «Гідромехмонтаж» і за період з 21.04.2003 по 25.12.2003, з 12.01.2004 по 19.08.2004, з 11.10.2004 по 30.11.2004, 19.01.2005 по 31.03.2005, з 09.03.2006 по 29.12.2006, з 09.01.2007 по 31.12.2007 виконував електрозварювальні роботи металоконструкцій на об`єктах будівництва Дністровської ГАЕС з повним робочим днем та на інші роботи у зазначені періоди не залучався за професією, посадою електрозварника ручного зварювання, що передбачена Списком 2 розділ ХХХІІІ поз.33, код КП 7212.2-19906 підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36, за період з 21.04.2003 по 31.12.2007 – 3 роки 4 місяця 23 дні.
Підсава для видачі: накази за 2003-2007 рр., розрахунки про оплату праці за 2003-2007рр.
Додаткові відомості атестація робочих місць за наказом №11 від 04.04.2003 з переліком професій, висновок №2/05-97 від 15.03.2005.
Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядок у підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до пункту З Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що відмінні від трудової книжки дані можуть бути доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжні.
Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах незалежно від віку є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією. 
Суд зазначає, що станом на час роботи позивача при визначенні спірного пільгового стажу на посаді електрогазозварника, діяв Список № 2, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".
Розділ XXXIII Загальні професії (у всіх галузях господарства) Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, передбачає шифр професії 33 електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки; шифр професії 33 - електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах; шифр професій 33 - електрозварники ручного зварювання (шифр професії - 33).
З огляду на вищезазначене, професія електрозварника, електрогазозварника, електрогазозварника в спірний період була передбачена Списком №2.
Отже, позивач з 21.04.2003 по 25.12.2003, з 12.01.2004 по 19.08.2004, з 11.10.2004 по 30.11.2004, 19.01.2005 по 31.03.2005, з 09.03.2006 по 29.12.2006, з 09.01.2007 по 31.12.2007 працював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Також, посада монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій включена до Списків № 2, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» від 26.01.1991 № 10, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11.03.1994 № 162.
Таким чином, аналіз норм законодавства та відомостей трудової книжки свідчить про зайнятість позивача в період з 20.09.1991 по 18.04.2003 за відповідною професією, яка віднесена до Списку №2.
Отже, період з 20.09.1991 по 18.04.2003 також підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.
Суд вважає за необхідне зазначити, що записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Суд вважає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).
Віднесення професій, за якими працював позивач у спірні періоди (електрозварник, монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій) до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідачем не заперечується.
Враховуючи викладене, посади, на яких працював позивач у спірні періоди, а саме з 20.09.1991 по 18.04.2003, з 21.04.2003 по 25.12.2003, з 12.01.2004 по 19.08.2004, з 11.10.2004 по 30.11.2004, 19.01.2005 по 31.03.2005, з 09.03.2006 по 29.12.2006, з 09.01.2007 по 31.12.2007 віднесені до Списку №2 та встановлені у цій справі обставини свідчать, що спеціальний трудовий стаж позивача у спірний період підтверджується насамперед записами в його трудовій книжці.
Суд вважає за необхідне зазначити, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а. При цьому Верховний суд відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21- 519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Відповідно до частина п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону № 1058-IV).
Згідно зі статтею 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Отже, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо виключно на позивача є неприйнятним.
Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Стосовно обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Так, обрахунок стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та за результатами розгляду заяви позивача, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №241670090476 від 29.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 11.07.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014, з 18.11.2014 по 13.04.2020 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 20.09.1991 по 18.04.2003, з 21.04.2003 по 25.12.2003, з 12.01.2004 по 19.08.2004, з 11.10.2004 по 30.11.2004, 19.01.2005 по 31.03.2005, з 09.03.2006 по 29.12.2006, з 09.01.2007 по 31.12.2007, згідно записів трудової книжки НОМЕР_6 від 10.09.1990, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 про призначення пенсії.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було ГУ ПФУ в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати зі сплати судового збору, документально підтверджені у сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №241670090476 від 29.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.03.2008 по 23.12.2011, з 15.02.2012 по 11.07.2014, з 11.07.2014 по 30.09.2014, з 18.11.2014 по 13.04.2020 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.03.2008.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 20.09.1991 по 18.04.2003, з 21.04.2003 по 25.12.2003, з 12.01.2004 по 19.08.2004, з 11.10.2004 по 30.11.2004, 19.01.2005 по 31.03.2005, з 09.03.2006 по 29.12.2006, з 09.01.2007 по 31.12.2007, згідно записів трудової книжки НОМЕР_6 від 10.09.1990.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 про призначення пенсії.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова