ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/8924/25 пров. № А/857/50024/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 140/8924/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Стецик Н.В. у м. Луцьку 27.10.2025 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 31.07.2025 № 032950011737; зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-ХІІ) з дня звернення про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, тобто з 25 липня 2025 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржувані періоди не зараховано, оскільки акт обстеження умов проживання складений сусідами, а не відповідальною особою. Вказує, що протокол опитування свідків щодо підтвердження періоду проживання на забрудненій території не є підставою для призначення пенсії зі зниження пенсійного віку, він може слугувати лише підставою видачі довідки. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 .
24.07.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. 
31.07.2025 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке розглядало заяву позивача за принципом екстериторіальності, рішенням № 032950011737 відмовило у призначенні пенсії по віку. Підставою відмови у призначенні пенсії слугувало те, що до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди з 02.01.1989 по 15.01.1989, з 10.07.1989 по 31.08.1989, з 01.01.1990 по 14.01.1990, з 09.07.1990 по 31.08.1990, з 07.01.1991 по 20.01.1991, з 04.07.1991 по 25.08.1991, з 03.02.1992 по 16.02.1992, з 14.07.1992 по 31.08.1992, з 22.02.1993 по 07.03.1993 згідно довідки № 1550 від 24.07.2025, оскільки підстава видачі довідки акт обстеження умов проживання складений сусідами, а не відповідальною особою. Період з 13.12.2004 - оскільки працює в Луцьку.
Не погоджуючись із відмовою щодо призначення пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі № 796-XII.
Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII. 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом четвертим частини другої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, 3 роки – початкова величина, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (далі також Порядок № 22-1), передбачено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ необхідно подати документи, що підтверджують особливий статус особи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Окрім того, при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, а також надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, а у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (пункт 3.3 Порядку № 22-1).
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем відсутності документів, необхідних для призначення позивачу пенсії за віком, потрібно надати роз`яснення про те, які документи потрібно подати та, в разі необхідності, надати також допомогу в одержання таких документів.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 , 01.09.1988 ОСОБА_1 був зарахований студентом першого курсу будівельного факультету Інституту інженерів водного господарства (запис № 3), 01.07.1993 відрахований із числа студентів в зв`язку із закінченням інституту (запис № 4).
Відомостями акту обстеження умов проживання позивача від 23.07.2025 підтверджено, що з 02.01.1989 по 15.01.1989, з 10.07.1989 по 31.08.1989, з 01.01.1990 по 14.01.1990, з 09.07.1990 по 31.08.1990, з 07.01.1991 по 20.01.1991, з 04.07.1991 по 25.08.1991, з 03.02.1992 по 16.02.1992, з 14.07.1992 по 31.08.1992, з 22.02.1993 по 07.03.1993 ОСОБА_1 проживав разом з батьками в селищі Маневичі без реєстрації під час щорічних канікул в Українському інституті інженерів водного господарства м. Рівне.
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, у період навчання позивача в Українському інституті інженерів водного господарства, який знаходився у місті Рівне, він мав можливість часто приїжджати до місця проживання. Звертає увагу на незначну відстань між населеними пунктами міста Рівне та селище Маневичі, а також інтенсивність руху громадського транспорту, що давало йому можливість в короткий проміжок часу дістатися як до місця навчання так і до місця проживання. Також зазначає, що навчання переривалися періодами канікул (літніх та зимових), практикою, вихідними та святковими днями під час яких він постійно проживав зоні добровільного гарантованого відселення, а саме у селище Маневичі, Маневицького району (на даний час Камінь- Каширського району) Волинської області де також проживали та були зареєстровані батьки позивача.
Довідкою, виданою виконкомом Маневицької селищної ради, № 1550 від 24.07.2025 підтверджено, що він дійсно зареєстрований та постійно проживає з 19 травня 1972 року по 23 серпня 1988 року та з 09 липня 1993 року по даний час (згідно акту обстеження від 23 липня 2025 року без реєстрації проживав: з 02 січня 1989 року по 15 січня 1989 року, з 10 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року; з 01 січня 1990 року по 14 січня 1990 року, з 09 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року; з 07 січня 1991 року по 20 січня 1991 року, з 04 липня 1991 року по 25 серпня 1991 року; 03 лютого 1992 року по 16 лютого 1992 року, 14 липня 1992 року по 31 серпня 1992 року; з 22 лютого 1993 року по 07 березня 1993 року І вихідні та інші вільні від навчання дні) в селищі Маневичі Волинської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106 належить до зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно з додатком 1 до Постанови № 106 населений пункт селище Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області включене у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Слід зазначити, що відповідно до приписів статті 101 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі також – Закон № 1788) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 (ядалі також – Положення № 280), Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право: проводити планові, а у випадках, передбачених законом, позапланові перевірки у роботодавців та інших осіб бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок.
При цьому, у випадку виникнення сумніву щодо достовірності відомостей про умови роботи особи, яка претендує на отримання пенсії, чи правильності нарахування пенсії, згідно з частиною першою статті 101 Закону № 1788, підпункту 5 пункту 6 Положення № 280 органи, що призначають пенсії, вправі проводити перевірки, в тому числі, щодо достовірності відомостей, зазначених в уточнюючих довідках.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 442/5949/16-а.
Матеріали справи не містять доказів вчинення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області дій, спрямованих на здійснення перевірки допустимості документів, поданих ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії, зокрема, звернення до суб`єкта видачі довідок з метою проведення такої перевірки. При цьому неможливість проведення відповідної перевірки відповідачем не дає підстав для відмови у врахуванні відповідних документів.
Відповідач не надав до суду жодного доказу, який би спростовував інформацію, викладену в довідці виконкому Маневицької селищної ради № 1550 від 24.07.2025. 
Таким чином, дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії не відповідають вимогам чинного законодавства. Даний відповідач фактично усунувся від виконання свого обов`язку щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 , переклавши тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, на позивача.
Відтак, висновки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про незарахування позивачу до періоду перебування в зоні гарантованого добровільного відселення з 02.01.1989 по 15.01.1989, з 10.07.1989 по 31.08.1989, з 01.01.1990 по 14.01.1990, з 09.07.1990 по 31.08.1990, з 07.01.1991 по 20.01.1991, з 04.07.1991 по 25.08.1991, з 03.02.1992 по 16.02.1992, з 14.07.1992 по 31.08.1992, з 22.02.1993 по 07.03.1993 є безпідставними.
Аналізуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач має право на застосування величини зниження пенсійного віку, оскільки станом на 1 січня 1993 року та після цього прожив у зоні гарантованого добровільного відселення необхідний проміжок часу, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку позивачу, передбаченого положеннями статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Колегія суддів звертає увагу, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№ 690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі № К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі № К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Колегією суддів встановлено, що таку довідку, а саме потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б № 094830 позивачу видана уповноваженим на те державним органом (Волинська ОДА), який при видачі зазначеної довідки перевіряв достовірність поданих позивачем документів.
Відповідно до довідки позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.
Крім того, на виконання вимог Порядку № 22-1 позивач разом із заявою надав довідки органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання на території гарантованого добровільного відселення.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідач, відмовивши позивачу, у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що визначені чинним законодавством. 
Рішення про таку відмову від 31.07.2025 №032950011737 не відповідає критеріям правомірності, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 140/8924/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк