Справа № 209/7189/25
Провадження № 2/209/128/26

РІШЕННЯ
Іменем України

14 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого - судді Юрченко Я.О.,
за участю: 
секретаря судового засідання Гонян Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В :
До Дніпровського районного суду міста Кам`янського 19 вересня 2025 року надійшла вищезазначена позовна заява про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.10.2024 року рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Від шлюбних відносин народилась спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 196 та підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та дитини. Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2012 року по справі № 2-449/12 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з 08.12.2011 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. На підставі вказаного рішення суду, було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання дитини. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2012 року по справі № 2-449/12 є недостатнім для утримання дитини, забезпечення їй належного рівня життя, та ставить ОСОБА_1 вкрай скрутне матеріальне становище.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О. (а.с. 21). Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
19 вересня 2025 року згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
15 жовтня 2025 року надійшла відповідь з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 22).
Ухвалою судді від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 23).
Від позивача ОСОБА_1 18.12.2025 року через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони. Вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 45). 
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило (а.с. 28,34,40).
Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Крім того, ОСОБА_2 викликався у судові засідання через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України. Оголошення про його виклик в судові засідання на 25.10.2025 року опубліковане 21.10.2025 року; на 18.12.2025 року – опубліковане 26.11.2025 року; на 14.01.2026 року опубліковане 23.12.2025 року. З опублікуванням такого оголошення ОСОБА_2 вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 25,32,37).
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 06.12.2025 року був особисто повідомлений про час та місце проведення судового засідання у цивільній справі за вищезазначеним позовом, в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим листом з повідомленням (№ відправлення: R068030525292) (а.с.34).
Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, дійшов висновку, що за таких обставин, зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, зважаючи на те, що від нього клопотань про перенесення розгляду справи, відзив на позовну заяву також не надісланий, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача – ОСОБА_2 ..
Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що позивач та відповідач з 04.12.2010 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 526, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.10). 
Від цього шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 29.03.2011 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 196 (а.с. 11). 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.10.2024 року, яке набрало законної сиди 17.11.2024 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. 
Після розірвання шлюбу дитина залишилась мешкати з ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, номер витягу 2025/018641428 (а.с.42а).
Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з 08.12.2011 року до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.16). 
Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєвою А.В. від 11.02.2025 року відкрито виконавче провадження № 77167648 за виконавчим листом № 409/1869/12 від 05.02.2025 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з 08.12.2011 року до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с. 41-42).
Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому розмір аліментів обмежується лише платоспроможністю того з батьків, хто сплачує аліменти.
Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Але ж, виходячи із правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143 цс13від 05.02.2014 року право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має постійну роботу і постійний дохід. Доказів того, що відповідач за станом здоров`я не може працювати чи його фінансові можливості не можуть забезпечити своїм дітям належний рівень матеріального забезпечення, відповідачем суду не надані.
Державним бюджетом України на 2026 рік встановлено прожитковий мінімуму для дитини від 6 років до 18 років в розмірі 3512,00 грн., що визнається мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину.
Суд вважає, що в умовах перебування держави Україна в умовах воєнного стану, встановлений прожитковий мінімум не відповідає фактичним економічним реаліям справжнього прожиткового мінімуму для забезпечення всіх потреб дитини віком від 6 до 18 років і є лише мінімально гарантованим.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Визначаючи розмір аліментів, враховуючи положення ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.10.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набула чинності з 27 вересня 1991 року, згідно яких основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини покладається на батьків дитини.
На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з аліментів у твердій грошовій сумі на аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідає вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, і є правом вибору позивачки, з якою проживає дитина.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, зміна способу стягнення аліментів на 1/4 частку від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, яка проживає з позивачкою, та не вплине негативно на матеріальне становище платника аліментів.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. у дохід держави.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-268, 274 -279, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, - задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2012 року в твердій грошовій сумі 700 (сімсот) гривень щомісячно, до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку із зміною способу стягнення аліментів припинити з дня набрання рішенням суду законної сили стягнення з ОСОБА_2 аліментів на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2012 року.
Виконавчий лист № 409/1869/12, виданий Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 2-449/12, 05 лютого 2025 року, відкликати. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. (Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 14 січня 2026 року.

Суддя         Я.О.Юрченко