Березівський районний суд Одеської області 

04.02.2026
Справа № 494/2670/25
Провадження № 2/494/52/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.02.2026 року      м. Березівка 
Березівський районний суд Одеської області в складі
головуючого - судді Панчишина А.Ю.,
секретар судового засідання Станілевич А.В.,
розглянувши в м. Березівка в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідачки ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 28.08.2021 року, між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір №75195886 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого останній було надано кредит в розмірі 11480,00 грн., а відповідачка в свою чергу зобов`язалась повернути кредит в строки, які передбачені Договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити комісію за вищевказаним кредитом.
Вказує, що відповідачка підписала вищевказаний кредитний договір електронним підписом створеним за допомогою одноразового ідентифікатора.
Зазначає, що відповідачкою було отримано вищезазначені кредитні кошти у розмірі 11480,00 грн., а отже первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» були виконані свої зобов`язання за вищевказаним Договором в повному обсязі.
Вказує, що 27.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №27/01/2022, відповідно до змісту якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за вищевказаним Договором №75195886.
10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір факторингу №10-01/2023, відповідно до змісту якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги за вищевказаним Договором №75195886.
18.02.2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №18-02/25, відповідно до змісту якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право грошової вимоги за вищевказаним Договором №75195886.
Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість за Договором №75195886 від 28.08.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви становить 38360,23 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11480,00 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 26670,14 грн.; інфляційні збитки – 183,68 грн.; нараховані 3% річних - 26,41 грн.
На основі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики №75195886 від 28.08.2021 року у розмірі 38360,23 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.
В судове засідання представник позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не з`явився, однак у позовній заяві клопотав про проведення розгляду справи за його відсутності. Не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялася належним чином судом про місце та час розгляду даної цивільної справи в розумнні вимог п. 4.ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.
Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. Ознайомившись з вказаним позовом, ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення, та вважає, що вказаний позов не може бути задоволений судом. 
Так, позивачем не було надано доказів підписання відповідачкою ОСОБА_1 договору №75195886 від 28.08.2021 року, оскільки відомостей про надсилання одноразового ідентифікатора на будь - які засоби зв`язку відповідачки, матеріали справи не містять.
Крім того, позивачем не було надано належних та допустимих доказів виконання TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умов договору, щодо надання грошових коштів у розмірі 11480 грн.
У постанові Верховного Суду від ЗО червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Надана банком довідка про перерахування коштів не може бути належним доказом підтвердження виконання товариством умов договору позики, оскільки не підтверджує обставин надання позики.
Крім того, банком не було надано виписки з особового рахунку, що не підтверджує виконання операцій з надання кредиту.
У кредитному договорі зазначено, що банківським рахунком ОСОБА_1 нібито є НОМЕР_1 ; однак в матеріалах справи відсутні докази належності ОСОБА_1 вказаного банківського рахунку.

Крім того, позивачем було надано розрахунок, який було проведено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» згідно якого заборгованість станом на 27.01.2022 року становить 38360,23 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 11480 грн., заборгованість за відсотками - 26670,14 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що нарахування заборгованості товариством було здійснено з 28.08.2021 по 27.01.2022. Однак, відповідно до п. 2.2. Договору позики №75195886 від 28.08.2021, строк позики (строк Договору) - становить 30 днів. Таким чином, товариством було нараховано розмір заборгованості поза межами дії строку договору, що є неправомірним. Договором не встановлено можливості пролонгації строку дії договору. Отже, зазначений позивачем розмір заборгованості не підлягає задоволенню.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст.3 п.6, ст. 509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Таким чином, заявлена сума позивачем до стягнення є надмірно великою порівняно з сумою кредиту, оскільки тіло кредиту складає 11480 грн, а відсотки становлять 26670,14 грн, що в 41,87% перевищує тіло. Вказана сума заборгованості є надмірною для ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу вважає, що визначена сума є надмірною та не співвідноситься з предметом та ціною позову.
Враховуючи наведене, представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Судом встановлено, що 28.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики (ануїтет) №75195886, відповідно до змісту якого первісним кредитором було надано відповідачці кредит у розмірі 11480,00 грн., строком на 30 днів, а відповідачка, в свою чергу зобов`язалась повернути зазначені грошові кошти у вищевказані строки, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, які відповідно до п.2 вищевказаного Кредитного договору становлять 1,99 % - базова процентна ставка; 2,7% - процентна ставка за понадстрокове користування кредитом; 29653,85% - орієнтовна реальна річна процентна ставка.
Вищевказаний кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 із застосуванням її електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора.
На виконання умов вищевказаного Договору позики № 75195886 від 28.08.2021 року первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було спрямовано на картковий рахунок, зазначений в Договорі відповідачкою, грошові кошти в розмірі 11480,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» Вих.№КД-000000284 від 17.09.2024 року.
Таким чином, первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» належним чином було виконано свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, зокрема шляхом надання відповідачці кредитних коштів в розмірі 11480,00 грн., в порядку передбаченому умовами Кредитного договору.
При цьому, відповідачка ОСОБА_1 в порушення умов вищевказаного Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконала, зокрема не сплатила в передбачені Договором строки заборгованість по тілу кредиту, а також не сплатила відсотки за користування кредитом.
Так, згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором позики №75195886 від 28.08.2021 року вбачається, що сума боргу ОСОБА_1 по вищевказаному Кредитному договору становить 38360,23 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11480,00 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 26670,14 грн.; інфляційні збитки – 183,68 грн.; нараховані 3% річних - 26,41 грн.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений ЗУ від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної  статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 в даному випадку звільняється, на підставі вищезазначеного пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, від сплати зазначених у позові представником позивача вищевказаних інфляційних втрат в сумі 183,68 грн., а також 3% річних за прострочку в розмірі 26,41 грн., що передбачені ст. 625 ЦК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за Договором №75195886 від 28.08.2021 року становить 38150,14 грн., з яких: 11480,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 26670,14 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.
Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
27.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №27/01/2022, відповідно до змісту якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за вищевказаним Договором №75195886.
Крім того, 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір факторингу №10-01/2023, відповідно до змісту якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги за вищевказаним Договором №75195886. 
Також, 18.02.2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №18-02/25, відповідно до змісту якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право грошової вимоги за вищевказаним Договором №75195886.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Згідно ч.ч. 1, 3ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідачка не надала жодного доказу того, що належним чином виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору.
Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності дост.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.
Згідно ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, а також досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що відповідачкою були порушені умови вищевказаних Договорів щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів, в результаті чого в неї виникла заборгованість за вищевказаним за Договором №75195886 від 28.08.2021 року становить 38150,14 грн.
На підставі викладеного позовні вимоги позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - підлягають до задоволення частково, зокрема в розмірі 38150,14 грн.
Доводи відповідача про те, що у матеріалах справи немає даних про те, що ОСОБА_1 було належним чином ідентифіковано при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, отже, відсутні докази підписання нею кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором є необґрунтованими, оскільки суд встановив, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, який без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без зазначення особистої інформації відповідачем ОСОБА_1 не міг бути укладений.
Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач також їх не надав, що відповідно до статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Вищезазначені висновки відповідають викладеним у постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа № 263/3470/20).
Таким чином, доводи сторони відповідача, викладені у відзиві не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є менш переконливими.
Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», то суд зазначає наступне.
Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року.
Судом встановлено, що 02 липня 2024 року між АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір про надання правової допомоги №02-07/2024.
Відповідно до витягу з акту №21 про надання правничої допомоги від 31.10.2025 року вбачається, що АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було надано позивачу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 13000,00 грн.
При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На думку суду, понесені ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
При цьому, вищевказаний позов по суті є нескладним, однотипним та таким, що не потребує значних затрат часу на його складання.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Крім цього, на підставі ч.1ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2409,13 грн. 
При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,223,263,265 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ: 42640371 (місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150), заборгованість за Договором позики №75195886 від 28.08.2021 року у розмірі 38150 (тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят) гривень 14 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ: 42640371 (місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150) понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ: 42640371 (місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150) судовий збір в сумі 2409 гривень 13 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя          Панчишин А.Ю.