ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 січня 2026 року	Справа №160/18316/25	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» – адвоката Григоренка Віктора Олександровича про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №160/18316/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у адміністративній справі №160/18316/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а) від 12.03.2025 №12612186/36641427 про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №39 від 30.05.2024. 
Зобов`язано Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» (код ЄДРПОУ 36641427, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Гоголя, буд. 2) №39 від 30.05.2024 датою її подання на реєстрацію.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» (код ЄДРПОУ 36641427, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Гоголя, буд. 2) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
23.12.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» – адвоката Григоренка Віктора Олександровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 25.07.2025 судом отримано заяву позивача про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу та додані до неї документи, однак при вирішенні справи судом не вирішено питання про розподіл судових витрат на адвоката.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заява про ухвалення додаткового рішення у справі розподілена судді Бухтіяровій М.М.
За змістом частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
З огляду на приписи частини третьої статті 252 КАС України, зважаючи, що з 22.12.2025 по 04.01.2026 суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, а судове рішення у справі №160/18316/25 прийнято в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заяву про ухвалення додаткового рішення у справі розглянуто з першого робочого дня в порядку письмового провадження..
Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позові позивач просив стягнути документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
25.07.2025 до суду від представника позивача – адвоката Григоренка В.О. надійшла заява про стягнення з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., до якої було долучено платіжну інструкцію №1735 від 24.07.2025, завдання №19/03/08/2020 від 14.05.2025, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №24062025/2 від 24.06.2025, рахунок на оплату №19/03/08/2020 від 24.06.2025, договір №03/08/2020 на надання правових (юридичних) послуг від 03.08.2020, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №3985.
Відповідачами подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Беручи до уваги, що під час ухвалення рішення суду не було вирішено розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі на підставі статті 252 КАС України.
Згідно із частиною першою та другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною третьою статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частини дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі № 816/416/18.
Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі позивачем надано до суду платіжну інструкцію №1735 від 24.07.2025, завдання №19/03/08/2020 від 14.05.2025, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №24062025/2 від 24.06.2025, рахунок на оплату №19/03/08/2020 від 24.06.2025, договір №03/08/2020 на надання правових (юридичних) послуг від 03.08.2020, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №3985, ордер серії АЕ №1399205.
Судом досліджено надані докази та встановлено наступне.
03.08.2020 між ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «ВЕРШИНА» в особі директора Кургузова Юліана Вікторовича (далі - Клієнт), та адвокатом Григоренком Віктором Олександровичем (далі – Адвокат) укладено договір про надання правових (юридичних) послуг №03/08/2020 від 03.08.2020. 
Відповідно до п.1 Договору «Клієнт» уповноважує, а «Адвокат» приймає на себе зобов`язання представляти і захищати права та інтереси (здійснювати захист) «Клієнта» на території України перед всіма фізичними та/або юридичними особами, у всіх органах (в тому числі судових і правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, податкових органах), підприємствах, установах і організаціях з усіма правами, що передбачені чинним законодавством України, в тому числі Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Кримінально-процесуальним кодексом України (1960 р.), Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства в Україні, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України та Господарським процесуальним кодексом України.
Відповідно до п.2 Договору «Клієнт» і «Адвокат» можуть скласти і підписати окреме Завдання до цього Договору, в якому визначити окремі (цільові) зобов`язання «Адвоката».
Відповідно до п.3 цього Договору «Клієнт» зобов`язується заплатити «Адвокату» гонорар та фактично понесені «Адвокатом» витрати у розмірі та в порядку, що визначені у Замовленнях до цього Договору.
Відповідно до п.5 цього Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами, укладений в двох тотожних примірниках і може бути розірваний за ініціативою будь-якою із Сторін в порядку передбаченому чинним законодавством та/або з повідомленням за три доби другої Сторони в письмовій формі.
Відповідно до завдання №19/03/08/2020 від 14.05.2025, що є додатком до договору №03/08/2020 від 03.08.2020 про надання правових (юридичних) послуг склад і обсяг правових послуг є наступним: 1.1. оскарження в судовому порядку рішень Комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 12.03.2025 року № 12612186/36641427; 1.2. адвокату надається право представляти інтереси Замовника в/у: будь-яких судових установах, органах Держказначейства України, органах державної виконавчої служби/приватних виконавців (п.1 Завдання).
Відповідно до п.2 Завдання вартість юридичних послуг, що надаються Замовнику складає:
2.1. Загальна вартість послуг, вказаних в п.1.1 Завдання № 19/03/08/2020, є фіксованою та складає: 9 000 грн.;
2.2. Вартість послуг, визначених в п.1.1 цього Завдання, включає: - Правовий аналіз документів; - Підготовка позовної заяви та подання її до суду; Супроводження розгляду позовної заяви у суді першої інстанції із складанням будь-яких необхідних процесуальних документів, передбачених нормами чинного законодавства, без обмежень їх кількості; отримання будь-яких процесуальних документів;
2.3. Загальна вартість послуг, вказаних в п.2.1 Завдання №19/03/08/2020, сплачується Замовником у безготівковій формі на рахунок Виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів після подання позовної заяви Виконавцем. Вартість послуг зміні не підлягає;
2.4. Акт приймання-здачі наданих послуг Сторони складають в день підготовки позовної заяви Виконавцем та перед направленням її до суду. Сторони визначили, що в день підписання Акту приймання-здачі наданих послуг, ці послуги є такими, що надані Виконавцем в повному обсязі.
2.5. Поштові та інші витрати, витрати на відрядження тощо, сплачуються Замовником Адвокату на підставі окремого акту та доказів про понесені витрати останнім.
24.06.2025 між сторонами було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №24062025/2 від 24.06.2025, відповідно до якого представник Замовника директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПГ ВЕРШИНА» Кургузов Юліан Викторович, з одного боку, і представник Виконавця Адвокат Григоренко Віктор Олександрович, з іншого боку, склали цей акт про те, що виконавцем було надано правові (юридичні) послуги згідно п. 1.1, 2.1 Завдання № 19/03/08/2020 від 14.05.2025 до Договору №03/08/2020.
Згідно із платіжною інструкцією №1735 від 24.07.2025 позивач здійснив оплату послуг згідно рахунку 19/03/08/2020 від 24.06.2025.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 18 січня 2024 року у справі № 9901/459/21, виснувала що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У пунктах 134-135 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Також усталеною є практика Верховного Суду стосовно того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час (зокрема, але не виключно постанови Верховного Суду від 07 січня 2025 року у справі № 120/19027/23, від 24 грудня 2024 року у справі № 380/25725/21, від 07 листопада 2024 року у справі № 500/51/24, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній адміністративній справі, враховує, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності відповідно до вимог пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України, а також наявність усталеної практики з вирішення цієї категорії спорів (реєстрація податкових накладних), що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у судових засіданнях адвокат участі не брав.
Як слідує зі змісту наданого позивачем Договору, даний договір містить загальні умови надання адвокатом правової допомоги позивачу.
Водночас, пункт 3 Договору визначає, що клієнт зобов`язується заплатити адвокату гонорар та фактично понесені адвокатом витрати у розмірі та в порядку, що визначені у Замовленнях до цього договору.
Разом з цим, визначеного пунктом 3 Договору Замовлення, зміст якого має відображати розмір та порядок оплати послуг адвоката, позивач до суду не надав.
Суд також звертає увагу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі, і такі вимоги чітко передбачені КАС України.
Водночас, акт приймання-передачі містить відомості лише про надання правових (юридичних) послуг згідно з п.1.1, 2.1 завдання №19/03/08/2020 від 14.05.2025.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однак, жодних розрахунків наданої правової допомоги (витрати часу за відповідну послугу) у справі, що розглядається, не надано.
Відсутність детального розрахунку понесених витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що заявлені до відшкодування витрати є фактичними, а їх розмір обґрунтованим, тому у задоволенні заяви представника позивача про стягнення з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 252, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Ухвалити додаткове рішення у адміністративній справі № 160/18316/25.
У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова група «Вершина» – адвоката Григоренка Віктора Олександровича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова