Справа № 344/22470/24
Провадження № 2-о/344/26/26

О К Р Е М А Д У М К А

Судді Івано-Франківського міського суду 
Бабій Ольги Михайлівни

29 січня 2026 року

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.01.2026 року, у справі №344/22470/24, було частково задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.
Судом було прийнято рішення визнати недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 . Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним становить 2 (два) роки з дня набрання чинності рішенням суду.
Як передбачено ст. 293 ЦПК України, розгляд справ у порядку окремого провадження про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних. Відповідно до вимог ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" присяжним є особа, яка у випадках процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду.
Згідно ч.1 ст. 35 ЦПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи вирішуються більшістю голосів суду. Головуючий голосує останнім.
Частиною 2 статті 35 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення.
Мною, як головуючим суддею, підписано прийняте судом рішення, але користуючись положеннями частини 3 статті 35 ЦПК України, які передбачають, що суддя, не згідний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, а тому вважаю за необхідне викласти свою окрему думку, зважаючи на наступне.
Згідно з положеннями статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до ст.. 298 ЦК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.
Відповідно до ст.. 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.
Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.
У матеріалах справи наявний висновок судово-психіатричної експертизи від 21.10.2025 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом – деменцією при хворобі Альцгеймера з пізнім початком, згідно МКХ-10 F 00.1. Внаслідок зазначеного розладу ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Але, на мою думку, висновок є неповним, що вбачається із наступного.
Пункт 21 висновку. В 2024 році підекспертому було діагностовано прогресуючу судинну деменцію та рекомендовано консультацію психіатра та невролога.
За висновками МРТ голови від 07.06.2024 року в пацієнта Атрофічні зміни кори головного мозку, виражені судинні зміни, враховуючи описане, вік пацієнта, то можна думати про хворобу Альцгеймера.
Зі слів онучки, стан пацієнта погіршився протягом року, після смерті дружини. На даний час проживає самостійно, орієнтація у власній особі вірна, в часі та просторі частково вірна.
Експерт також зазначає, що пацієнт в побуті безпорадний, але в той же час в наступному реченні зазначає, що їсть самостійно, фізіологічні потреби контролює.
В пункті 23 висновку зазначено, що ОСОБА_2 виявляє ознаки стійкого хронічного розладу у формі.., але не зазначено в якій.
Висновок експерта не має для суду визначеного наперед значення, та не є єдиним доказом, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.
Як вбачається із інших медичних документів, ОСОБА_2 до лікарів почав звертатися починаючи з 2024 року.
На мою думку доказів недостатньо для прийняття рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним.
Безсумнівно, він потребує сторонньої допомоги та догляду, але не тому що він є недієздатним, а в силу свого віку.
Також, слід зазначити, що в Україні діє воєнний стан, заявник є діючим військовослужбовцем ЗСУ, тому, таке бажання в онука ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , визнати діда недієздатним та стати його опікуном, може бути пов`язане з його бажанням звільнитися із військової служби з цих підстав.
Отже, за наведених обставин вважаю, що вимога заявника у частині визнання ОСОБА_2 недієздатним до задоволення не підлягала.
В ухвалі Вищої ради правосуддя від 12.05.2021 № 2484/0/18-21 зазначено, що окрема думка судді не має обов`язкового значення, а отже не породжує юридичних наслідків. Суддя не може переслідуватися через наявність у нього належним чином оформленої окремої думки до рішення суду, а окрема думка не може визнаватися такою, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя. Отже наявність окремої думки судді не є тією підставою, з якою закон пов`язує можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ст.. 2 Кодексу суддівської етики, суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим.
Відповідно до рішень п.п. 15 п. 1 розділу І Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових окрема думка судді – це сформований суддею письмовий документ, який є формою визначення власної позиції судді в разі незгоди з прийнятим (наданим) рішенням (висновком) або викладенням обставин, що доповнюють мотивувальну частину рішення (висновку). Окрема думка відображає правову позицію судді у конкретній справі, яка розглядалась судом, та спрямована на заперечення, уточнення або обґрунтування висновків у рішенні суду п. 1 розділу ІІІ Електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС.

Суддя О.М. Бабій