Справа № 489/8214/25 
Номер провадження 2/489/287/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

27 січня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючого судді Кокорєва В. В., 
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
встановив
Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є головним квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі у квартирі зареєстровано 3 особи: позивача, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Відповідач за вказаною адресою з 2013 не проживає, у зв`язку з тим, що виїхав закордон. За наявною у Позивача інформацією Відповідач із 2013 року проживає у Сполучених Штатах Америки. Наразі Відповідач не підтримує спілкування із своєю бабусею (Позивачем), та батьком (Третя особа на стороні Позивача), не сплачує комунальні платежі, в утриманні Квартири участі не бере, особистих речей в Квартирі не має. Позивач та Третя особа на стороні Позивача, які фактично проживаючи в квартирі змушені сплачувати за користування комунальними послугами за всіх зареєстрованих осіб, у тому числі, і за Відповідача. Така ситуація створює скрутне фінансове становище для Позивача та Третьої особи на стороні Позивача, що призводить до заборгованості зі сплати комунальних послуг.
З цих підстав просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , головним квартиронаймачем якої є ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою:   АДРЕСА_2 .
Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подано. 
Третя особа в судове засідання просив позов задовольнити. Підтвердив, що відповідач не проживає у квартирі з 2013 року.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини. 
Відповідно до Ордеру №1864 виданого на ім`я ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . зареєстровано ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .
Згідно з Свідоцтвом №979 на підставі рішення виконкому міської ради №774 від 23.08.2002 про переоформлення, об`єднання, поділ особового рахунку відкрити рахунок на ОСОБА_1 на житлову площу по АДРЕСА_1 з правом укладення договору найму житлової площі. 
Відповідно до довідки від 21.05.2015 №1644 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ( володілець особового рахунку ОСОБА_1 ).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 07.10.2025.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами позивачки, суду пояснили, що відповідача в обличчя знають і він не проживає у кв. АДРЕСА_3 більше десяти років. 
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. 
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). 
В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/5887/17 від 27.08.2021 аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 490/12384/16-ц від 24.10.2018 зазначено, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яку ратифіковано Україною 17.07.1997 та яка набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за цією адресою понад 6 місяців (з 2013 року), що підтверджується показами свідків. Будь-яких доказів, які б підтверджували інше, до суду не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок)
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 27.01.2026.

Суддя В. В. Кокорєв