Провадження №2/748/1534/25	
 	Єдиний унікальний № 748/3167/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" грудня 2025 р.	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
 
головуючого судді Кухти В.О.,
секретаря  Крошки І.С,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Чернігові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення за переплату пенсії, -
В С Т А Н О В И В :
24.09.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області через електронний суд надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить:
1) стягнути із ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Чернігівській області переплату пенсії в розмірі 11 713,29 грн;
2) вирішити питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 2 422,40 грн.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 28.11.2023 р. отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначену відповідно до законодавства про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак у процесі перерахунку пенсійних виплат було встановлено, що при обчисленні розміру пенсії помилково застосовувався неправильний середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, у зв`язку з чим за період з 28.11.2023 р. по 31.12.2024 р. відповідачеві була безпідставно виплачена переплата пенсії у розмірі 11 713,29 грн, яка не підлягала отриманню за відсутності правових підстав, при цьому відповідач добровільно зазначені кошти не повернула та згоди на їх утримання не надала, що, на думку позивача, відповідно до вимог цивільного законодавства України свідчить про наявність підстав для їх стягнення в судовому порядку. Таким чином позивач звертається з даним позовом до суду, оскільки переплата пенсії не була повернута відповідачем добровільно, а порушене майнове право державного органу підлягає судовому захисту.
Ухвалою судді від 30.09.2025 р. провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 18.11.2025 р.
10.11.2025 р. до суду надійшов відзив від відповідача, в якому вона просить відмовити ГУ ПФУ в Чернігівській області у задоволенні позову повністю з наступних підстав.
Відповідач зазначає, що переплата пенсії виникла не з її вини, оскільки жодних зловживань чи недостовірних відомостей з її боку не допущено, а отримані кошти є частиною призначеної пенсії.
На думку відповідача, позивачем не доведено наявність рахункової помилки при нарахуванні пенсії, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували механічну або арифметичну помилку, а застосування іншого коефіцієнта заробітної плати не є рахунковою помилкою у розумінні цивільного законодавства.
Відповідач вказує, що відповідно до ст. ст. 1212 та 1215 ЦК України пенсійні виплати не підлягають поверненню за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача, при цьому обов`язок доказування зазначених обставин покладається на платника пенсії.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивачем не доведено правових підстав для стягнення з неї суми переплати пенсії.
Ухвалою судді від 18.11.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін на 16.12.2025 р.
10.12.2025 р. до суду надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від представника позивача, в якому остання просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Чернігівській області переплату пенсії в розмірі 7 202,89 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 2 422,40 грн мотивую її тим, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивача має право збільшити або зменшити позовні вимоги. Відтак, користуючись цим правом представник позивача вважає за необхідне уточнити свої позовні вимоги. Крім того, ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомляє, що відповідачем була подана заява № 11313 від 24.09.2025 р. щодо утримання з її пенсії даної переплати. Залишок переплати пенсії станом на 03.12.2025 р. становить 7 202,89 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. У поданій заяві про зміну розміру позовних вимог представник позивача просив здійснювати розгляд справи без його участі та вирішити спір за наявними у справі матеріалами.
Відповідач в судове засідання не з`явилася.
Сторона позивача відповідь на відзив суду не надала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівскьій області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 28.11.2023 р. за померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , який мав другу групу інвалідності з причиною каліцтво/захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС (а.с.8).
В березні 2024 р. після надання дозволу на макетну обробку ЕПС відповідача була переглянута з 28.11.2023 р., а саме застосовано середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який використовувався при призначенні пенсії 2,90126. Розмір пенсії з 28.11.2023 р. по склав 10 191,52 грн (а.с.14), а з 01.03.2024 р. склав 11 046,58 грн (а.с.15 зворот).
В січні 2025 р. ЕПС відповідача була повторно переглянута (застосовано середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який використовувався при призначенні пенсії 2,50445) та приведена у відповідність з 28.11.2023 р., а саме з 28.11.2023 р. розмір пенсії склав 9 386,65 грн (а.с.11 зворот), з 01.03.2024 р. склав 10 124,76 грн (а.с.13).
При обчисленні пенсії було застосовано коефіцієнт заробітної плати, який використовувався при призначенні пенсії 2,50445 замість 2,90126 (а.с.8,9,11-19).
Згідно з протоколом індивідуального перерахунку за період з 01.11.2023 р. по 28.02.2025 р. сума нарахованої ОСОБА_1 пенсії становить - 132 830,22 грн, сума виплаченої пенсії - 144 543,51 грн, переплата - 11 713,29 грн (а.с.32).
Листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.05.2025 р. ОСОБА_1 повідомлено про переплату пенсії за період з 28.11.2023 р. по 31.12.2024 р. в сумі 11 713,29 грн та запропоновано добровільно внести на рахунок позивача або надати згоду на утримання виниклої суми переплати за заявою (а.с.25).
Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін.
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми ЦК України та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 50 вищевказаного Закону, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно із ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, переплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 753/15556/15, у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі № 173/424/17 зазначено, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії). Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які було відомо пенсіонеру. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів. Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Указаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з технічною помилкою чи помилкою програмного забезпечення, законодавством не передбачено.
При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 р. Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 р., «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 р., «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008 р., «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009 р.).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 р. і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 р.) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 р. та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 р.). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням доводів, викладених у відзиві відповідача, суд дійшов висновку, що наведені у ньому обставини узгоджуються з матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. Судом встановлено, що нарахування пенсії у більшому розмірі відбулося не з вини відповідача, будь-яких порушень з її боку під час призначення та отримання пенсійних виплат не вчинено. Аргументи відповідача щодо відсутності зловживань з її боку, а також відсутності рахункової помилки при нарахуванні пенсії були перевірені судом у ході розгляду справи та не спростовані позивачем належними і допустимими доказами, при цьому відповідь на відзив позивачем суду не подано.
Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт зловживання, недобросовісної поведінки або умисних дій відповідача, спрямованих на отримання пенсії у більшому розмірі. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вводила орган ГУ ПФУ в Чернігівській області в оману або приховувала відомості, які могли вплинути на розмір пенсійних виплат.
Крім того, позивачем не подано результатів службової перевірки, актів чи інших доказів, які б свідчили про наявність рахункової помилки, технічного збою програмного забезпечення або інших обставин, що могли б обґрунтовувати надмірну виплату пенсії з підстав, передбачених законом.
Жодних інших доводів або доказів, які б підтверджували недобросовісність відповідача як набувача пенсійних виплат, позивачем суду не наведено, тоді як обов`язок доказування зазначених обставин покладається саме на платника відповідних грошових сум.
Подану представником позивача заяву про зміну розміру позовних вимог суд розглянув з урахуванням установлених у справі обставин та дійшов висновку, що її подання не змінює характеру спірних правовідносин і не впливає на вирішення спору по суті, оскільки заявлені вимоги підлягають оцінці судом з огляду на доведеність підстав їх заявлення, а не виключно з урахуванням їх розміру.
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши доводи, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність правових підстав для їх задоволення, у зв`язку з чим позовні вимоги ГУ ПФУ в Чернігівській області не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, то суд вирішив це наступним чином.
Згідно із платіжною інструкцією № 6033 від 16.09.2025 р., встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даної позовної заяви до суду у розмірі 2 422,40 грн (а.с.1)
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 11-13, 17, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 352-354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 1212, 1214, 1215 ЦК України, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсійне забезпечення, суд -
В И Р І Ш И В :
У позовних вимогах Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (код ЄДРПОУ: 21390940, місцезнаходження: м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення за переплату пенсії - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складене 26 грудня 2025 року.

Суддя        В.О. Кухта