Дата документу 13.01.2026
Справа № 334/9569/25
Провадження № 2/334/699/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
керівник ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» Лановий Є.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 2958988 від 29.11.2019 у сумі 33 182 гривні.
Позов обґрунтовує тим, що 29.11.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем укладено Договір про надання кредиту № 2958988, у відповідності до умов якого його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. За цим Договором позичальник сплачує кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов цього Договору, а також комісії банків-емітентів платіжних карт, які використовує позичальник. Відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000 гривень. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025 та 07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» Договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до яких відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2958988 від 29.11.2019. Таким чином сума боргу перед ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» становить 33 182 гривні, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень; заборгованість за відсотками становить 26 182 гривні.На останню відому адресу реєстрації відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги, зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки. Позивачем вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги на останню відому адресу реєстрації відповідача, який не виконав свого обов`язку.
Представник відповідача адвокат Хомутський В.О. подав відзив на позов, в якому просив відмовити у позові та зазначив, що деталізований розрахунок заборгованості викладений таким чином, що його не можливо прочитати і таким чином оспорити або зробити контррозрахунок не виявляється можливим. Позовна заява подана до суду більш ніж 60 місяців після того, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, але раніш будь-яких дій, в тому числі взаємодію з врегулювання простроченої заборгованості, не зробив та в позовній заяві зазначив, що досудове врегулювання спору не проводив. Таким чином у позивача сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідач з 20.01.2023 до теперішнього часу перебуває на військовій службі. Посилався на вимоги частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до якого військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Застосування приписів частини 15 статті 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед фінансовою установою, їх застосування є обов`язком та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність фінансової установи щодо наявності в особи спеціального статусу. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 № 6-1746цс16.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив на схемі оформлення онлайн-кредиту в AlexCredit. У розділі 7 Договору № 2958988 від 29.11.2019 наведено стандартні умови електронного договору, які не свідчать про порушення прав позичальника чи про неналежне інформування. Разом із позовом надано оригінал Кредитного договору № 2958988 від 29.11.2019, укладеного в електронній формі. Перед укладенням договору, на номер мобільного телефону позичальника, зареєстрований у його особистому кабінеті в ІКС товариства, було надіслано одноразовий ідентифікатор – код підтвердження 2958988, за допомогою якого було здійснено авторизацію відповідача та підписання договору між сторонами. Представником відповідача не доведено порушення прав ОСОБА_1 при укладенні Кредитного договору, що є їх процесуальним обов`язком, як і не надано належних доказів укладення вказаного Кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок. Відповідно до умов пункту 1.10 Кредитного договору № 2958988 від 29.11.2019, кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в пункті 1.4 Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Між ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» діяв Договір № 41346335 від 18.10.2017 щодо надання послуг з переказу коштів та інформаційно-технологічної взаємодії. Отже, як небанківська установа, ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» правомірно звернулося до ліцензованої платіжної установи для перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі відповідача, які були передані від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». Лише безпосередньо відповідач має можливість надати виписку за картковим рахунком № НОМЕР_1 , на спростування/підтвердження обставини зарахування/не зарахування 29.11.2019 кредиту в сумі 7 000 гривень. При використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: - в Базовий період з 29.11.2019 до 27.12.2019 (включно) - 1,70% за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка – пункт 2.3 Правил); - в Спеціальний період (пункт 2.40. Правил) з 28.12.2019 до 24.06.2020 (включно) – 3% за один день користування Кредитом (Спеціальна процентна ставка – пункт 2.34 Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування складає 10 337,40 гривень. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором. Разом з позовною заявою, позивачем надано детальний (щоденний) розрахунок заборгованості. Згідно з деталізованим розрахунком до Кредитного договору сума боргу за період 29.11.2019 – 06.06.2025 становить 40 532 гривні із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень. Заборгованість за відсотками становить 33 532 гривні, нарахування яких здійснювалося на підставі: пункт 1.7.3 Договору (1,70%) за період 29.11.2019 – 27.12.2019, що у загальному розмірі становить 3 332 гривні; пункт 1.7.3 (3,00%) договору за період 28.12.2019 – 24.06.2020, що у загальному розмірі становить 37 800 гривень. У період з 30.12.2019 по 28.01.2020 здійснювалися платежі з оплати процентів за користування кредитом, загальна сума яких становить 7 600 гривень. 10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025, відповідно до умов якого, ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором. 07.07.2025 між попереднім кредитором та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором у сумі 33 182 гривні із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень; заборгованість за відсотками становить 26 182 гривні. Нараховані проценти за період з 21.05.2020 до 24.06.2020 не підлягають включенню до розміру заборгованості. За ввесь період перебування права грошової вимоги у позивача, останній не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нарахування відсотків здійснювались виключно первісним кредитором у відповідності до договору та додатків до нього. Розмір заборгованості, що підлягає стягненню становить 33 182 гривні, з яких: тіло кредиту 7 000 гривень, заборгованість за відсотками 26 182 гривні, що відповідає сумі, відступленій ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» за Договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та Договором факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025. Наведений позивачем деталізований розрахунок заборгованості до кредитного договору відповідає умовам погодженим між відповідачем та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». Відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань, а розмір заборгованості у сумі 33 182 гривні є обґрунтованим та відповідає умовам кредитного договору та договорам факторингу. Наведений розрахунок, доданий до позовної заяви, жодним чином не порушує права відповідача, оскільки позивач заявляє до стягнення суму, меншу за ту, що відображена у розрахунку, тобто діє виключно в межах свого права на зменшення розміру вимог. Карантин на підставі коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв на території України з 11.03.2020 до 30.06.2023 на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України без перерв. Законом від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачено відновлення строків позовної давності. Закон № 4434 передбачає виключення з ЦК України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України, на період дії воєнного стану. Закон № 4434 набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 № 108. Тому, він набрав чинності 04.09.2025, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. Отже, хоча норми «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, якими призупинялися строки позовної давності на період карантину та воєнного стану, мають різні формулювання, але, фактично строки позовної давності були «на паузі» у період з 02.04.2020 по 03.09.2025 (тобто більше 5 років). 29.11.2019 ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідач уклали Договір про надання кредиту № 2958988, який підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Як випливає з умов кредитного договору строк на який надавався кредит становив 29 календарних днів, тобто до 27.12.2019. Починаємо розраховувати строк позовної давності з 28.12.2019. Строк позовної давності загальний та складає 3 роки. З 02.04.2020 строк позовної давності було призупинено та відновлення строку відбудеться з 04.09.2025. Отже, розраховувати строк будемо за періодами: період з 28.12.2019 по 02.04.2020 складає 3 місяців та 5 днів. Отже, до спливу строку давності залишилося ще 2 роки, 9 місяці та 5 днів; продовжуємо розраховувати строк (його залишок в 2 роки, 9 місяці та 5 днів), починаючи з 04.09.2025. Отже, в даній ситуації строк позовної давності закінчиться 09.06.2028. Позивач звернувся до суду 13.11.2025, тобто в межах строків позовної давності та цілком міг та може заявляти вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості. Представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, що можливо виключно при повному визнанні позовних вимог, а відтак це надає суду можливість підтвердити як сам факт надання кредиту 29 листопада 2019 року, відповідачеві, так і факт отримання його у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що склало 7 000 гривень з відповідними цілями отримання кредиту. У позовній заяві позивачем зазначено про заходи досудового врегулювання спору з відповідачем. Вважає доводи представника відповідача щодо посилання на частину 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не лише необґрунтованими, а й такими, що не мають жодної логічної чи фактичної підстави та спростовуються такими обставинами: як вбачається з копії військового квитка серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 був призваний до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію». Таким чином, позивач зазначає, що посилання на частину 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставним і необґрунтованим, оскільки норми цього Закону стосуються виключно позичальників, мобілізованих під час дії кредитних зобов`язань. У даному ж випадку ці положення не можуть бути застосовані, адже ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору 29.11.2019 не перебував у лавах Збройних Сил України та був мобілізований лише 20.01.2023, тобто більш ніж через три роки після укладення договору. Із урахуванням норм статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства в часі, норма частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яку посилається відповідач не регулює спірні правовідносини сторін.
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу в його електронний кабінет та отримана ним 20.11.2025. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України позивач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання. Рекомендований лист повернувся до суду з відміткою про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження від 27.11.2025. Таким чином відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленим про розгляд справи.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
29.11.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2958988 (далі – Договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 7 000 гривень (пункт 1.3), в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника (пункт 1.4), строком на 24.06.2020 (включно) (пункт 3.1).
Відповідно до пункту 1.5 за цим Договором позичальник сплачує кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф) (пункт 2.26 Правил), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов цього Договору, а також комісії банків-емітентів платіжних карт, які використовує позичальник.
Згідно з пунктом 1.7.3 цього Договору при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в Базовий період з 29.11.2019 до 27.12.2019 (включно) – 1,70% за один день користування кредитом (Базова процентна ставка – пункт 2.3 Правил), в Спеціальний період (пункт 2.40 Правил) з 28.12.2019 до 24.06.2020 (включно) – 3% за один день користування кредитом (Спеціальна процентна ставка – пункт 2.34 Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування складає 10 337,40 гривень.
Отримання відповідачем коштів в сумі 7 000 гривень підтверджується довідкою від 03.11.2024.
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості станом на 06.06.2025 заборгованість відповідача по кредиту перед ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» склала 40 532 гривні, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень; заборгованість за відсотками становить 33 532 гривні.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України від 27.10.2025 № 693/67183 та військовим квитком серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 6 Закону України від 12.07.2001 № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинним на момент укладання кредитного договору, договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». 
Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.
У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.
У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електрону комерцію» (далі – Закон № 675-VIII) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону № 675-VIII).
Частиною п`ятою статті 11 Закону № 675-VIII передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами Кредитного договору № 2958988 від 29.11.2019, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2958988.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025, реєстру прав вимог, Акту прийому-передачі документів, Акту повернення права вимоги, витягу з реєстру боржників до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 2958988 від 29.11.2019 в сумі 33 182 гривні, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень; заборгованість за відсотками становить 26 182 гривні.
Згідно з Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025, реєстру прав вимог, Акту прийому-передачі документів, Акту повернення права вимоги, витягу з реєстру боржників до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 2958988 від 29.11.2019 в сумі 33 182 гривні, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень; заборгованість за відсотками становить 26 182 гривні.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідач отримав від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» кредит в сумі 7 000 гривень.
У Кредитному договорі передбачені проценти за користування кредитом: в Базовий період з 29.11.2019 до 27.12.2019 (включно) – 1,70% за один день користування кредитом, в Спеціальний період з 28.12.2019 до 24.06.2020 (включно) – 3% за один день користування кредитом.
У свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за нею обліковується заборгованість в сумі 33 182 гривні, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 гривень; заборгованість за відсотками становить 26 182 гривні.
Позивач ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» є новим кредитором за Кредитним договором.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 2958988 від 29.11.2019 у сумі 33 182 гривні.
У відзиві на позов представник відповідача адвокат Хомутський В.О. посилався на частину 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий режим військовослужбовців та членів їх сімей», в якій зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX з наступними змінами.
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості заборгованість по кредиту нарахована в межах строку кредиту, передбаченого пунктом 3.1 Договору, тобто в період з 29.11.2019 до 24.06.2020.
Проте відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з січня 2023 року. Тобто проценти за користування кредитом нараховані до призову відповідача на військову службу.
Таким чином нарахування процентів за користування кредитом відповідає чинному законодавству, у зв`язку з чим суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.
Представником відповідача у відзиві заявлено про застосування позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із приписами статей 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.
Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023, тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин скасовано з 24.00 години 30.06.2023.
Крім того відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
На підставі Закону України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.
Таким чином на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України строк з 02.04.2020 до 04.09.2025 не включається до перебігу строку позовної давності.
Заборгованість відповідача виникла 29.11.2019.Позивач звернувся до суду з позовом 12.11.2025.
Таким чином строк позовної давності за вимогами позивача складає 6 місяців 12 днів (з 29.11.2019 до 01.04.2020 – 4 місяці 4 дні, з 04.09.2025 до 12.11.2025 – 2 місяці 8 днів). 
Отже строк позовної давності позивачем не пропущений.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Судом встановлено, що 01.07.2025 між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» в особі директора Ланового Євгена Миколайовича та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 841 від 22.07.2016, укладений Договір № 43657029 про надання правової допомоги.
Відповідно до пункту 1.1 даного Договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Згідно з пунктом 4.1 Договору загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у пункті 4.8 даного Договору, а також гонорар, який зазначений у пункті 4.9 даного Договору.
У пункті 4.9 Договору зазначено, що у разі прийняття судом по матеріалам позовної заяви позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6 000 гривень.
Згідно з Додатковою угодою № 2958988 до Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року сторони Договору доповнили розділ 1 Договору та доповнити новим пунктом такого змісту: «1.2. Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів Клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 . Адвокат зобов`язується надати інші види професійної правничої допомоги, пов`язаних розглядом даної справи в будь-якому суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій з повноваженнями представляти інтереси Клієнта в будь-якому суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій згідно підсудності та судоустрою, встановлених процесуальними законами та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» під час здійснення судочинства та може вчиняти від імені Клієнта усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти позивач, відповідач, третя особа, стягувач, суб`єкту оскарження в процесі, для чого адвокату надається право підписувати та подавати від імені Клієнта позовні заяви, змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, брати участь у судових засіданнях, отримувати копії судових рішень, розписуватись та вчиняти інші процесуальні дії. Повноваження адвоката в суді не обмежені цим договором». Також виклали пункт 4.9 Договору в наступній редакції: «За здійснення представництва та захист інтересів Клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним Актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатом».
Відповідно до Акту 2958988 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2025 сторони Договору підтверджують, що адвокат надав клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6 000 гривень, зокрема: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «СОТВЕНТІС» - 1,5 години витраченого адвокатом часу вартістю 1 500 гривень/година, загальною вартістю 2 250 гривень; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, - 3 години витраченого адвокатом часу вартістю 1 000 гривень/година, загальною вартістю 3 000 гривень; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 година витраченого адвокатом часу вартістю 750 гривень/година, загальною вартістю 750 гривень.
Вказаний опис виконаних адвокатом робіт наведений і в Детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «СОТВЕНТІС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 30.09.2025.
З огляду на наведені мотиви та надані позивачем докази на обґрунтування розміру заявлених до розподілу витрат на професійну правничу допомогу та матеріали справи, суд відзначає таке.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 137 ЦПК України, визначені також положеннями частин п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (п`ятої та встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Верховний Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі статтею 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-79 ЦПК України.
Отже, у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15-ц);
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
Суд, оцінивши надані позивачем в обґрунтування адвокатських витрат документи, вважає, що такі дії (послуги), як правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», формування додатків до позовної заяви (письмові докази) є складовими процесу підготовки позовної заяви. При цьому суд враховує, що в матеріалах справи відсутня конкретизація правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) протягом 1,5 годин та формування додатків до позовної заяви (письмові докази) протягом 1 години, а з огляду на предмет та підстави позову, однотипність та стандартність справи, суд ставить під сумнів їх реальність. Відтак у цій частині витрати позивача не підлягають покладанню на відповідача.
Схожа права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 березня 2024 року у справі № 918/535/23.
Стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на підготовку та подачу позовної заяви суд визнає виправданим.
При цьому відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не подав.
Отже, з огляду на положення статей 89, 133, 137, 141 ЦПК України, зважаючи на фактичний об`єм послуг, наданих адвокатом позивачу, беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що реальні витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 3 000 гривень.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 422,40 гривні та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень (реальні витрати на професійну правничу допомогу).
Керуючись статтями 3, 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» заборгованості за Кредитним договором № 2958988 від 29.11.2019 у сумі 33 182 (тридцять три тисячі сто вісімдесят дві) гривні.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» судові витрати у сумі 5 422,40 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, які складаються із: судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Київ, код ЄДРПОУ 43657029,
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя М.В. Фетісов