ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 р. 	Справа № 480/12516/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 (суддя: О.М. Кунець, м. Суми) по справі № 480/12516/23
за позовом                Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета»  
до                Сумської митниці                        
про визнання протиправним та скасування картки відмвои, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" (далі – ТОВ «Гранд Мета», позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ( далі – відповідач, митний орган) в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805020/2023/000522 від 07.11.2023 року;
- зобов`язати Сумську митницю відновити режим вільної торгівлі (преференційний режим) до товарів, що пройшли процедуру митного оформлення за митною декларацією від 07.11.2023 року № 23UА805020013369U5.
В обґрунтування позову послався на протиправність винесення відповідачем спірної картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805020/2023/000522 від 07.11.2023 року, оскільки позивач підставою для заповнення митної декларації із застосуванням преференції за кодом «400» використав одну з умов, передбачених Класифікатором звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012, а саме, задекларований позивачем товар, ввозився резидентом держави-учасниці Угоди між урядом України та урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29.12.1994.
Зауважив, що пред`явлена митному органу книжка МДП (TIR) N MX85979136 з її відривними корінцями достеменно свідчила про безперервне перебування імпортованого позивачем товару під митним контролем на шляху прямування з країни відправлення - Узбекистану до країни призначення - України, а також у повній мірі підтверджувала маршрут перевезення цих товарів. Відтак, будь-які сумніви з приводу цього юридичного факту могли бути пов`язані виключно із недоліками самої книжки МДП, а не додатково поданого перевізником коносаменту. При цьому, у самої ж Сумської митниці по прибуттю товарів до кінцевого пункту призначення на останньому відривному аркуші книжки МДП (TIR) не вчинено записів про наявність будь-яких зауважень відносно належності її оформлення та/чи наявність факту(-ів) порушення процедури гарантування доставки вантажу під митним контролем.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі № 480/12516/23 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805020/2023/000522 від 07.11.2023.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Мета витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Мета витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі № 480/12516/23 в частині задоволення позовних вимог скасувати та постановити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Гранд Мета» в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що за результатами здійсненого аналізу наданих позивачем документів митним органом встановлено факт відсутності товаротранспортних документів на вантаж, які б підтверджували шлях переміщення товару морським транспортом, у зв`язку із чим неможливо встановити, яким чином товар переміщено з Казахстану до Азербайджану: Каспійським морем або сушею через територію російської федерації, визнаної державою-окупантом згідно із законом та/або державою-агресором щодо України згідно із законодавством.
Так, при оформленні митної декларації позивачем надано книжку МДП (Carnet TIR MX85979136) в якій зазначено, що до України з Узбекистану відправлено «Рушники махрові бавовняні, фарбовані» та у якій проставлено відмітки та печатки про підтвердження перебування під митним контролем вказаного вантажу компетентних митних органів Узбекистану, Казахстану та Азербайджану. Проте, у наданих товарно-супровідних документах переміщення товару з Азербайджану до Казахстану морем або сушею не підтверджено.
Крім того, наданий позивачем коносамент від 22.08.2023 не стосується спірної поставки, адже у ньому хоча і вказується автомобіль, який здійснює вищезазначене перевезення, але країна відправник - Україна, а отримувач - Казахстан, оформлений на інший товар для перевезення (частини лінії виробництва будівельних матеріалів), інша організація замовник та вагу. Інших документів, які підтверджують переміщення задекларованих товарів морем декларантом подано не було.
Враховуючи наведене, неможливо встановити та підтвердити, яким чином з Казахстану до Азербайджану переміщено махрові бавовняні фарбовані в асортименті) : Каспійським морем або сушею через територію російської федерації.
Отже, наданий позивачем сертифікат про походження товару від 14.10.2023 №?UZUA309010842101 Сумською митницею правомірно не визнано для застосуванням преференції «400» зі сплати ввізного мита.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підтвердження позивачем факту перебування імпортованих ним товарів під митним контролем усіх країн транзиту лише однією книжкою МДП (Carnet TIR) N?AX.85186046 з усіма її відривними листками, за якою ці товари переміщувалися з Узбекистану до України, оскільки шлях доставки товару передбачав доставку морем, яку книжка МДП не покриває.
Відповідач звернув увагу суду, що в межах даної справи спірним питанням є документальне підтвердження переміщення товару та здійснення всіх операцій з товаром під митним контролем третіх країнах транзиту відповідно до пункту 9-29 розділ ХХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України, а не можливість переміщення товару транзитом через треті країни, які не є учасницями Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, згідно пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року.
Позивач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Пояснив,  що поданою книжкою МДП (Carnet TIR) N? MX85979136 належним чином простежується весь маршрут переміщення транспортного засобу з вантажем, адже вона містить відбиток штампу митного органу спочатку Узбекистана, потім - Казахстана, а одразу після Казахстана - митну печатку Азербайджана. Між Казахстаном та Азербайджаном - Каспійське море, тому для переміщення у цьому сполученні перевізником було оформлено коносамент за принципом «квитка в обидва кінці», адже за напрямком з Азербайджана (порт ALAT) до Казахстана (порт KURIK) перевізник віз інший товар, після чого його вивантажили в Казахстані і на зворотньому напрямку з Казахстана (порт KURIK) до Азербайджана (порт ALAT) цей перевізник перемішував вже товар позивача. На підтвердження зазначеного в коносаменті № ALAT «155199» від 22.08.2023 року вказано ланцюг переміщення «ALAT - KURIK - ALAT». Більш деталізований маршрут переміщення товарів позивача, вказувався в поданій портової декларації Азербайджана № 51300523100298813, яка була видана перевізникові на його додаткову вимогу для підтвердження прямування товару Каспійським морем із подальшим в?їздом в порт Азербайджану.
Наведене є достовірним підтвердженням не перебування імпортованого товару в рф і відсутність факту його транспортування сушею замість морського переміщення Каспійським морем, оскільки, у випадку переміщення товару через територію рф - у книжці МДП безперечно або стояли б або відмітки митного органу цієї країни, або товар було б затримано і не пропущено в наступні країни транзиту.
З приводу твердження відповідача щодо ненадання інших документів, які підтверджують переміщення задекларованих товарів морем, наголосив на безперервності переміщення товарів згідно процедури МДП із застосуванням книжки МДІ цілком нерозвантаженим і непорушним, а також на відсутності обов`язку подання будь-яких інших документів, не передбачених пунктом 9-29 розділу XXI «Прикінцевих та перехідних положень» МК України.
Просив врахувати, що у даній справі підстава для відмови у пільговому митному оформленні є неможливість встановити, яким чином вантаж переміщено з Казахстану до Азербайджану: Каспійським морем або сушею через територію російської федерації, визнаної державою-окупантом та державою-агресором щодо України, в той час як відповідач помилково зазначив що позивачем при оформленні товару ввезеного з митної території Румунії, яка не є державою учасницею Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, а також перебування товару на території Грузії (що прямо заборонено угодою).
Зауважив, що судом апеляційної інстанції у справах N 480/5993/22, N 480/2082/23, N 480/5994/22, N 480/274/23, N 480/5995/22 вже багаторазово було констатовано, що переміщення позивачем товару через території третіх країн на шляху прямування з Узбекистану до України - не являється порушенням вимог статті 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав.
Наголосив, що жодною діючою в Україні міжнародною угодою не передбачено заборони перебування товару походженням з Узбекистану на території Грузії та ввезення його в подальшому в Україну.
Вважає твердження відповідача про неможливість встановлення способу надходження товару з одної країни до іншої таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до вимог пункту 9-29 розділу ХХІ «Прикінцевих та перехідних положень» МК України підтвердженням того, що перебування товарів під митним контролем у третіх країнах здійснюється шляхом надання на вибір підприємства одного або декількох документів з наведеного у цьому пункті переліку одним з яких і являється книжка МДП (Carnet TIR), яка у спірному випадку надавалась позивачем до митного органу.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, 31.03.2017 року між позивачем (Покупцем) та ООО «Вагкаэ-Текэ» (Республіка Узбекистан) (Постачальник) було укладено контракт № 06/17 на поставку товару - махрові фарбовані бавовняні рушники та інші текстильні товари із обов`язковим наданням Постачальником сертифікату походження товару по формі СТ-1 та Акту експертизи до нього. Сторонами у пункті 2.1 контракту було визначено, що товар поставляється Покупцеві партіями за цінами, які визначаються на підставі специфікації та вказуються в рахунку, який виставляється Постачальником.
07.11.2023 позивачем до Сумської митниці подано електронну митну декларацію 23UА805020013336U4, згідно з якою до митного оформлення було пред`явлено партію товару, а саме: «білизна туалетна або кухонна з махрових тканин бавовняна» - рушники махрові бавовняні фарбовані.
Також, разом із вищевказаною ЕМД до Сумської митниці подано такі товаросупровідні документи:
- за кодом «0380» рахунок фактура (інвойс) 164 від 14.10.2023;
- за кодом «0705» коносамент (Bill of lading) ALAT «155199» від 22.08.2023;
- за кодом «0730» автотранспортна накладна А №369334 від 14.10.2023;
- за кодом «0952» книжка МДП (TIR carnet) MX. 85979136 від 14.10.2023;
- за кодом «1701» акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) UA408050/2023/009849 від 05.11.2023;
- за кодом «3002» платіжне доручення, що підтверджує вартість товару від 03.10.2023;
- за кодом «3004» розрахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортні-експедиційні послуги від 16.10.2023;
- за кодом «4103» доповнення до зовнішньоекономічного договору, додаткова угода №01 від 31.03.2017;
- за кодом «4103» доповнення до зовнішньоекономічного договору, специфікація №80 від 09.05.2023;
- за кодом «4103» доповнення до зовнішньоекономічного договору, специфікація №83 від 25.07.2023;
- за кодом «4103» доповнення до зовнішньоекономічного договору, специфікація №84 від 02.08.2023;
- за кодом «4103» доповнення до зовнішньоекономічного договору, специфікація №85 від 24.08.2023;
- за кодом «4104» зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ними посередницьким (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 06/17 від 31.03.2017;
- за кодом «7006» сертифікат про проходження товару СТ-1 №UZUA309010842101 від 14.10.2023;
- за кодом «7017» висновок про проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом, акт експертизи № 309010842101 від 14.10.2023;
- за кодом «9610» копія митної декларації країни відправлення №14010/14.10.2023/0018992 від 14.10.2023;
Також, при поданні вищевказаної митної декларації, позивачем було застосовано преференцію зі сплати ввізного мита за кодом «400», про що зазначено в графі 36 «Преференції» електронної митної декларації.
07.11.2023 головним державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Суми» при перевірці наданої ЕМД 23UA805020013336U4 від 07.11.2023 встановлено ненадання позивачем відповідних матеріалів для її прийняття, а саме:
- не долучено документи, які підтверджують переміщення товару морським транспортом. У зв`язку з чим неможливо встановити, яким чином вантаж переміщено з Казахстану до Азербайджану: Каспійським морем або сушею.
Тому, керуючись частиною першою статті 256 Митного Кодексу України відповідачем було прийнято рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №иА805020/2023/000522 від 07.11.2023 року.
У розділі «Роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Картки відмови вказано здійснити декларування товарів шляхом подання нової митної декларації і що митне оформлення товару можливе зі сплатою ввізного мита за пільговими ставками та правильними даними у гр.36,44,47 та В.
Виходячи із намірів уникнення додаткових фінансових втрат у вигляді внесення оплати за надмірне перебування завантаженого транспортного засобу в зоні митного контролю та потреби у забезпеченні належного товарообігу у своїй господарській діяльності позивач задля митного оформлення вказаної партії товару 07.11.2023 року був змушений подати нову митну декларацію № 23UA805020013369U5 із виконанням усіх вимог, наведених в оскаржуваній Картці відмови.
Зазначене призвело до необхідності внесення позивачем на депозитний рахунок Відповідача додаткової суми митних платежів у загальному розмірі 443 771,22 гривень, яка складається з 369 809,35 гривень мита та 73 961,87 гривень ПДВ.
Вважаючи, що оскаржувана картка відмови, виконання вимог якої призвело до необґрунтованого і безпідставного позбавлення права на преференційне розмитнення імпортованих позивачем товарів, являється протиправною і такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом, який є предметом розгляду у даній справі.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови  UА805020/2023/000522 від 07.11.2023 суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлена відповідачеві книжка МДП (TIR) № МХ85979136 з її відривними корінцями свідчила про безперервне перебування імпортованого позивачем товару під митним контролем на шляху прямування з країни відправлення - Узбекистану до країни призначення - України, а також у повній мірі підтверджувала маршрут перевезення цих товарів, що вказує на безпідставність винайдених відповідачем підстав для відмови ТОВ «ГрандМета» розмитнити товари на умовах вільної торгівлі та про порушення його права на користування митною преференцією зі сплати мита.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України).
Статтею 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом з`явлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини 3 статті 334 МК України особи, які переміщують товари, зобов`язані надавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі.
Положеннями частини 1 статті 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, перевірки документів та відомостей, які надаються під час переміщення товарів через митний кордон України. Перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів через митний кордон України, здійснюється візуально та із застосуванням інформаційних технологій, в тому числі й шляхом контролю із застосуванням системи управління ризиками (частина 1 статті 337 МК України).
МК України регулює питання сплати митних платежів, зокрема стаття 289 цього Кодексу вказує на те, коли виникає обов`язок зі сплати митних платежів. Пунктом 1 частини 1 цієї статті визначено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.
Частиною 5 статті 280 МК України передбачено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з частиною 1статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Пунктом 2 частини 1 статті 292 МК України передбачено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.
Згідно з частиною 3 статті 1 МК України якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 (далі - Наказ № 1011), затверджений Класифікатор звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України.
Відповідно до розділу IV Наказу № 1011 Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій) Класифікатору звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, під кодом пільги 400 визначені товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія).
Наказом №1011 визначені підстави для надання пільг, до яких належить, зокрема, Угода про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 на застосування якої вказується в пункті 9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 24.09.1993 (зі змінами) (далі - Рішення від 24.09.1993), та учасниками якої є Україна та Республіка Узбекистан.
Отже, застосування преференції за кодом 400, передбаченої Наказом Міністерства фінансів України № 1011, можливе за наявності відповідних правових підстав, визначених в пункті 9 Рішення від 24 вересня 1993 року, державами - учасницями якого є Україна та Республіка Узбекистан.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач як підставу для заповнення МД із застосуванням преференції за кодом «400» використав одну з підстав для надання пільги - двосторонню Угоду між Урядом України й Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29.12.1994. 
Законом України від 4 листопада 1995 року №425/95-ВР (який є чинним станом на дату прийняття постанови суду апеляційної інстанції) було ратифіковано угоду Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю, підписану в м. Ташкенті 29 грудня 1994 року.
Відповідно до частини 1 статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29 грудня 1994 року Договірні Сторони не застосовують мита, податки і збори, що мають еквівалентну дію, а також кількісні обмеження на експорт і (або) імпорт товарів, що відправлятимуться з митної території однієї з Договірних Сторін і призначених для митної території іншої Договірної Сторони. Вилучення з цього торговельного режиму за погодженою номенклатурою товарів оформляється документами, що є невід`ємною частиною дійсної Угоди.
Частиною 3 статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю передбачено, що для цілей дійсної Угоди і на період її дії під товарами, що відправляються з територій Договірних Сторін, розуміються товари, визначені Правилами визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав.
Ці Правила підписані, серед іншого, главами урядів України та Узбекистану та відповідно набрали чинності та на підставі частини 3 статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29 грудня 1994 року застосовуються для України та Республіки Узбекистан.
Пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради глав Урядів Незалежних Держав (в редакції Рішення глав урядів Співдружності Незалежних Держав від 18 жовтня 1996 року), передбачено, що товар вважається як такий, що походить з митної території держави-учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав-учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави-учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави-учасниці цієї Угоди. При цьому під резидентом мається на увазі організація, створена на території цієї держави, або фізична особа, яка постійно проживає на території цієї держави.
Колегія суддів звертає увагу, що пункт 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затверджених Рішенням Ради глав Урядів Незалежних Держав (в редакції Рішення глав урядів Співдружності Незалежних Держав від 18 жовтня 1996 року), не містить вимог до маршруту транспортування товару та вимог про те, що товар не повинен залишати території держав-учасниць Угоди про зону вільної торгівлі.
Відповідно до частини 8 статті 36 МК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах.
З огляду на те, що Україна та Республіка Узбекистан не є країнами зі спільним кордоном (країнами-сусідками), колегія суддів зазначає, що транспортування товарів позивача не могло відбуватися шляхом прямого транспортування в силу географічного положення країн.
У статті 1 Закону України від 20 жовтня 1999 року №1172-ХІV "Про транзит вантажів" визначено, що транзит вантажів - перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України. В частині 1статті 90 Митного кодексу України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між митними органами однієї чи кількох країн або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
В розділі І "Митний транзит" Спеціального додатку Е "Транзит" до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18 травня 1973 року (дата приєднання України 05 жовтня 2006 року, дата набрання чинності для України 15 вересня 2011 року) визначено, що митний транзит - митний режим, відповідно до якого товари транспортуються під митним контролем з одного митного органу в інший митний орган.
Відповідно до статті 1 Конвенції про процедуру міжнародного митного транзиту під час перевезення вантажів залізничним транспортом із застосуванням накладної УМВС (Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення) від 09 лютого 2006 року термін "міжнародний митний транзит" означає митну процедуру, відповідно до якої вантажі перевозяться через кордони однієї чи більше держав під митним контролем від митниці пункту відправлення до митниці пункту призначення.
Отже, відповідно до положень національного законодавства України та міжнародних договорів товари знаходяться під митним контролем під час перевезення у режимі транзиту територіями країн.
Пунктом 12 розділу І "Правила визначення походження товарів" Спеціального додатку К до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур передбачено: "12. Рекомендоване правило. У випадках, коли існують установлені правила прямого транспортування товарів із країни їхнього походження, дозволяється відступати від них, зокрема з географічних причин (наприклад, у випадку з країнами, оточеними з усіх боків сушею), а також у випадку з товарами, що знаходяться під митним контролем в третіх країнах (наприклад, у випадку з товарами, які демонструються на ярмарках або на виставках чи є поміщеними на митні склади)."
У даному випадку товари, зазначені у митній декларації позивача переміщувались під митним контролем транзитом через території третіх країни, що дозволяє відступати від правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження.
Колегія суддів зазначає, що Україна в даному випадку є країною імпорту (країною, в яку ввозиться товар), а республіка Узбекистан - країною експорту (країною, з якої вивозиться товар), тому інші країни в даних правовідносинах не виступають і не можуть виступати "країною ввезення/вивезення товару", адже товаросупровідні документи свідчать, що ввезення товару в Україну відбувалося з митної території Республіки Узбекистану, а інші країни виступали країнами проміжного транзиту.
Відповідно до ч.ч.1,2,7 та 8 ст.36 МК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що імпортований позивачем товар, задекларований у МД № 23UА805020013336U4 за 07.11.2023, ввозився резидентом держави-учасниці цієї Угоди (ТОВ «ГРАНД МЕТА») і вивозився з митної території Узбекистану - держави-учасниці цієї Угоди, тому Україна в даному випадку є країною імпорту (країною, в яку ввозиться товар), а Узбекистан - країною експорту (країною, з якої вивозиться товар).
Крім того, зазначене також підтверджується тим, що згідно з правилами заповнення графи 15 «Країна відправлення/експорту» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за №651, у цій графі відповідно до класифікації країн світу наводиться українською мовою коротка назва країни, з якої товари відправлені в Україну. У графі 15 МД як раз таки міститься позначення «Узбекистан», який відповідно є країною, з якої ввезено (експортовано) товар до України як країни імпорту.
Отже, визначені пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993 умови позивачем виконано в повному обсязі.
У свою чергу, розділ XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України згідно з Законом України від 14.07.2023 за № 3261-IX доповнено пунктом 9-29 такого змісту:
...«9-29. У період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, за умови наявності у преференційних правилах походження до міжнародних договорів про вільну торгівлю правил прямого транспортування товарів з країни їх походження, дозволяється з урахуванням географічних, транспортних, економічних причин переміщення товарів, що походять з країн, з якими Україна уклала міжнародні договори про вільну торгівлю, через території третіх країн, крім території країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом та/або державою-агресором щодо України згідно із законодавством, у разі якщо такі товари знаходяться під митним контролем країни транзиту. При цьому товари повинні бути в незмінному стані та з ними не повинні проводитися будь-які операції, крім операцій із забезпечення збереження і перевантаження товару.
Підтвердження перебування товарів під митним контролем у третіх країнах, якщо інше не передбачено преференційними правилами походження до міжнародних договорів України про вільну торгівлю, здійснюється шляхом надання на вибір підприємства одного або декількох таких документів:
1) сертифікати, видані митними органами країн транзиту, що підтверджують умови перебування цих товарів у країні транзиту та містять: повний опис транспортованих товарів, дати розвантаження та перевантаження товарів, назви суден або інших використаних транспортних засобів (за необхідності);
2) митні декларації у митному режимі транзиту (при зберіганні товару під митним контролем - митна декларація або інший документ, оформлений при поміщенні у митний режим митного складу, вільної митної зони або на тимчасове зберігання);
3) книжка МДП (Carnet TIR), передбачена Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року;
4) лист-підтвердження на офіційному бланку митних органів країн транзиту;
5) єдиний транспортний документ, який регламентує перевезення товарів з країни експорту через країну (країни) транзиту;
6) товаросупровідні документи, засвідчені митним органом країни експорту, з відомостями про накладення митного забезпечення».
З наведеного слідує, що декларант з метою підтвердження перебування товарів під митним контролем у третіх країнах має подати до митного органу будь-який документ (ожин або декілька) на розсуд підприємства, перелік яких наведено у пунктті 9-29 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України.
Так, в спірних правовідносинах відповідачем вказано про неможливість документального підтвердження імпортованих позивачем товарів під митним контролем у третіх країнах із дотриманням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2022 за № 426 «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації».
Судом встановлено, що позивачем з метою підтвердження перебування імпортованих ним товарів під митним контролем на всьому шляху прямування від країни відправлення до країни призначення було надано такі документи:
- Книжку МДП (TIR) № МХ85979136 з відривними корінцями, на яких проставлені відмітки та печатки компетентних митних органів Азербайджана та Казахстана, а також міститься інформація про номерний знак автотранспортного засобу (тягача та причепа) KA2739KI/AA5093XG, найменування перевізника, супровідні документи
- CMR № 369334 та інвойс № 164 от 14.10.2023 року, найменування, кількість місць та вага брутто товару;
- Експортну митну декларацію країни відправлення №AEDC 198348 (№14010/14.10.2023/0018992), в якій вказано той же номерний знак автотранспортного засобу (тягача та причепа), на який було завантажено товар для імпорту в Україну - KA2739KI/AA5093XG, вага брутто товару - 11 750,35 кг та його вага нетто 11 255,37 кг;
- коносамент (BILL OF LADING) № ALAT «155199» від 22.08.2023 року, в якому вказано, що його оформлено відносно автотранспортного засобу марки MERCEDES з реєстраційними номерними знаками – НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , саме на який було завантажено товар для імпорту в Україну, і що шлях прямування його становить точки «ALAT - KURIK - ALAT» (порт Азербайджану - порт Казахстану - порт Азербайджану);
- декларацію порту Азербайджана № 513005231002988 (із перекладом), в якій зазначався маршрут плавання судна за замовленням позивача та його мету - транзитне переміщення;
- товаро-транспортну накладну (CMR) № 369334 від 14.10.2023 року, в якій вказано місцем і датою завантаження товару - м. Касансай, Узбекистан, 14.10.2023 року, місцем розвантаження товару - м. Суми, України, реєстраційні номерні знаки автотранспорту перевізника - KA2739KI/AA5093XG, реквізити доданих документів - TIR № MX85979136 та інвойс № 164 от 14.10.2023 року;
- транспортну і товарну транзитні митні декларації типу «Т1» № 23TR08030000439169 від 30.10.2023 року та № 23L0803003366110, в яких зазначався все ті ж реєстраційні номерні знаки автотранспорту перевізника - KA2739KI/AA5093XG для переміщення товару позивача територією Туреччини, вага брутто товару - 11 750,35 кг.
Так, статтею 2 підрозділу (b) Сфера застосування Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) 1975 року (набрала чинності для України 11.10.1994) визначено, що ця Конвенція стосується перевезення вантажів, які здійснюється без їхнього проміжного перевантаження, в дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, з перетинанням одного або декількох кордонів від митниці місця відправлення однієї з Договірних Сторін до митниці місця призначення іншої Договірної Сторони або тієї ж Договірної Сторони за умови, що деяка частина операції МДП між її початком і кінцем провадиться автомобільним транспортом.
Вантажі, перевезені з дотриманням процедури МДП у запломбованих дорожніх транспортних засобах, запломбованих составах транспортних засобів або запломбованих контейнерів, як правило, звільняються від митного огляду в проміжних митницях (частина 1 статті 5 Конвенції МДП).
Статтею 17 Конвенції МДП визначено, що на кожен дорожній транспортний засіб або контейнер складається одна книжка МДП. Проте єдина книжка МДП може складатися на склад транспортних засобів або на декілька контейнерів, навантажених на один дорожній транспортний засіб або склад транспортних засобів. У цьому випадку у вантажному маніфесті книжки МДП має зазначатися окремо вміст кожного транспортного засобу, що складає частину складу транспортних засобів, або кожного контейнера.
Книжка МДП дійсна для виконання тільки одного перевезення. В ній повинно бути не менше такої кількості відривних листків для прийняття книжки до митного оформлення та для її оформлення, яка необхідна для здійснення даного перевезення.
Статтями 21, 34 та 35 Конвенції МДП також визначено, що у кожній проміжній митниці й у митницях місця призначення дорожній транспортний засіб, состав транспортних засобів або контейнер пред`являються для контролю митним органам з вантажем, що міститься в них, і з книжкою МДП, яка належить до вантажу, що перевозиться.
Митні органи проміжних митниць кожної Договірної Сторони визнають митні печатки і пломби і/або розпізнавальні знаки, накладені компетентними органами інших Договірних Сторін. Вони можуть, однак, додати інші печатки, пломби і/або розпізнавальні знаки; у цьому випадку вони роблять відмітки про накладені нові печатки і пломби і/або розпізнавальні знаки на відривних листках книжки МДП, використаних у їхній країні, на відповідних корінцях, а також на відривних листках книжки МДП, що залишаються.
Якщо у дорозі або в проміжній митниці співробітники, які провадять огляд вантажу, вимушені зняти печатки та пломби і/або розпізнавальні знаки, вони роблять відмітки про накладені нові печатки та пломби і/або розпізнавальні знаки на відривних листках книжки МДП, використаних у їхній країні, на відповідних корінцях, а також на відривних листках книжки МДП, що залишаються.
З матеріалів справи встановлено, що пред`явлена позивачем книжка МДП містила на своїх пронумерованих та зброшурованих відривних корінцях спочатку відмітку Казахстана, а одразу на наступному аркуші - Азербайджана, що являється підтвердженням не перебування імпортованого товару в рф і відсутність факту його транспортування сушею замість морського переміщення Каспійським морем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість посилання позивача на те, що факт перебування імпортованих ним товарів під митним контролем усіх країн транзиту в повній мірі дійсно підтверджується однією лише книжкою МДП (TIR) №МХ85979136 з її відривними листками (корінцями), за якою ці товари переміщувалися з країни відправлення (Узбекистан) до країни призначення (Україна) на вищевказаному автотранспортному засобі без його проміжного перевантаження до іншого.
Суд апеляційної інстанції враховує, що подання коносаменту для цілей підтвердження перебування товару під митним контролем в третіх країнах абзацом 2 пункту 9-29 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України не передбачено, а відтак недоліки в оформленні  коносаменту (BILL OF LADING) № ALAT «155199» від 22.08.2023 року, на які посилався відповідач, не можуть слугувати законною підставою для відмови у прийнятті митної декларації.
Водночас, позивачем надано пояснення з приводу зазначення в коноссаменті № ALAT «155199» від 22.08.2023 іншого виду товару.
Так, згідно поданої книжки МДП (Carnet TIR) N? НОМЕР_3 товар прямував з Узбекистана до Казахстана, а одразу після Казахстана  до Азербайджана. Враховуючи, що між Казахстаном та Азербайджаном маршрут прямує через Каспійське море, для переміщення у цьому сполученні перевізником було оформлено коносамент за принципом «квитка в обидва кінці», адже за напрямком з Азербайджана (порт ALAT) до Казахстана (порт KURIK) перевізник віз інший товар, який і був зазначений у № ALAT «155199» від 22.08.2023,  після чого його вивантажили в Казахстані і на зворотньому напрямку з Казахстана (порт KURIK) до Азербайджана (порт ALAT) цей перевізник переміщував вже товар позивача. На підтвердження зазначеного в коносаменті N? ALAT «155199» від 22.08.2023 року вказано ланцюг переміщення «ALAT - KURIK - ALAT».
Крім того, більш деталізований маршрут переміщення товарів позивача, вказувався в поданій портової декларації Азербайджана N? 513005231002988 (із перекладом) ( а.с. 27), яка була видана перевізникові на його додаткову вимогу для підтвердження прямування товару Каспійським морем із подальшим в`їздом в порт Азербайджану.
За встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність твердження відповідача щодо відсутність документального підтвердження переміщення товару позивача морем.
З огляду на зазначене будь-які сумніви з приводу цього юридичного факту могли бути пов`язані виключно із недоліками самої книжки МДП, а не додатково поданого перевізником коносаменту.
Водночас, суд уважає слушним посилання позивача на те, що самою ж Сумською митницею по прибуттю товарів до кінцевого пункту призначення на 14-му відривному аркуші книжки МДП (TIR) №МХ85979136 вчинено запис «без зауважень», що свідчить про належне її оформлення та відсутність порушення процедури гарантування доставки вантажу під митним контролем.
Зазначене свідчить про безпідставність підстав відмови позивачеві у митному оформленні придбаних товарів на умовах вільної торгівлі та про порушення його права на користування митною преференцією зі сплати мита.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості та правомірності вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805020/2023/000522 від 07.11.2023 року, та їх задоволенні шляхом визнання протиправною та скасування вказаної картки відмови.
Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції в порядку ст. 139 КАС України та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" судовий збір у сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн..
Доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині в апеляційній скарзі відповідачем не наведено.
Отже, в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги частини другої ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги.
Положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Сумської митниці, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в частині задоволення позовних вимог не вбачається, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/12516/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    Т.С. Перцова