ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 320/4028/21
адміністративне провадження № К/990/22067/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової Р.Ф., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року (суддя Донець В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року (судді: Кобаль М.І. (головуючий), Бужак Н.П., Черпак Ю.К.) у справі № 320/4028/21 за адміністративним позовом Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
Короткий зміст позовних вимог
1. Спільне українсько-великобританське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» (далі - позивач, платник податків, Товариство, СП ТОВ «Нива Переяславщини») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 22.12.2020 № 8016/10-36-07-16.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу щодо нереального характеру господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Крок лайн», ТОВ «Весмін», ТОВ «Агрофірма «Золоті Лани» за серпень 2020 року спростовуються належним чином оформленими первинними документами. Позивач зазначає, що відповідачем не було досліджено документи бухгалтерського та податкового обліку Товариства, як і не з`ясовано суті здійснених господарських операцій, порядок та спосіб їх виконання. Вказує, що висновки перевірки ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу щодо неможливості контрагентів здійснювати господарську діяльність, в основу яких покладено податкову інформацію з баз контролюючого органу. Також позивач зазначає, що СП ТОВ «Нива Переяславщини», як один з найбільших в Україні виробників свинини, придбавало зернові (пшениця, ячмінь, соя) з метою використання у господарській діяльності - для створення кормової бази. Для ведення господарської діяльності у позивача наявні складські приміщення, також орендуються зерносховища, наявний комбікормовий цех. Вироблені з придбаного зерна комбікорми використовуються для утримання тварин на 12 власних тваринних комплексах, розташованих у Київській області. За наслідками здійснених господарських операцій складались необхідні первинні документи та здійснювалась оплата за поставлені товари.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 22.12.2020 № 8016/10-36-07-16.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 22.12.2020 № 8016/10-36-07-16, оскільки наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що не спростовано відповідачем жодними належними доказами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Київській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 320/4028/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог СП ТОВ «Нива Переяславщини» у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом ГУ ДПС у Київській області від 20.10.2020 № 1599 «Про проведення відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальної позапланової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» (податковий номер 25564175)» перебачено проведення документальної позапланової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні, за серпень 2020 року, від`ємного значення з податку на додану вартість.
За наслідками документальної позапланової виїзної перевірки позивача, контролюючим органом складено акт від 10.11.2020 № 1036/10-36-07-16/25564175, відповідно до якого платником податків порушено пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, та завищено від`ємне значення, за серпень 2020 року, в сумі 3 764 408,00 грн.
На підставі вказаного акта перевірки, ГУ ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.12.2020 № 8016/10-36-07-16, яким СП ТОВ «Нива Переяславщини» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 764 408,00 грн.
Платником податку було подано скаргу від 22.12.2020 № 8016/10-36-07-16 до Державної податкової служби України. Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 15.03.2021 року № 5822/6/99-00-06-01-05-06 оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.12.2020 № 8016/10-36-07-16 залишено без змін, а скарга СП ТОВ «Нива Переяславщини» - без задоволення.
Судами попередніх інстанцій з вказаного акта перевірки встановлено, що на думку контролюючого органу, позивачем безпідставно відображено в бухгалтерському та податковому обліках господарських операцій з контрагентами: ТОВ «Крок лайн», ТОВ «Весмін», ТОВ «Агрофірма «Золоті Лани», які фактично не здійснювались.
Так, перевіркою встановлено укладення позивачем договорів поставок від 04.08.2020 № 01-0274/2020 з ТОВ «Крок лайн» (ідентифікаційний код 43106725), від 30.07.2020 № 01-0264/2020 з ТОВ «Весмін» (ідентифікаційний код 43210199), від 20.07.2020 № 01-0229/2020 з ТОВ «Агрофірма «Золоті лани» (ідентифікаційний код 31495131), за умовами яких ТОВ «Крок лайн», ТОВ «Весмін», як з постачальниками, які зобов`язувались поставити товар на умовах, в кількості та за цінами, визначеними договорами і специфікаціями до них на кожну окрему партію товару, де зазначається назва, кількість, характеристика, вартість, строк передачі товару, умови постачання, тощо.
За умовами договорів: приймання-передавання товару мало оформлюватися відповідними видатковими накладними на кожну окрему партію товару, підпис покупця на яких підтверджує факт отримання покупцем товару та перехід права власності та права контролю на товар від постачальника до покупця; підставою для постачання товару мало бути відповідне замовлення покупця, яке могло викладатися як у письмовій, так і в усній формі та передаватись постачальнику або його представникові шляхом телефонного або факсимільного зв`язку чи електронної пошти; передача товару могла здійснюватися постачальником на своєму складі або на складі покупця, що передбачалось специфікацією (на умовах EXW - склад постачальника або DDP - склад покупця відповідно до правил Інкотермс 2010).
Згідно з актом перевірки контролюючим органом на підставі поданих до перевірки податкових накладних, видаткових накладних встановлено реалізацію на користь позивача ТОВ «Крок лайн» ячменю, ТОВ «Весмін» - ячменю та пшениці, ТОВ «Агрофірма «Золоті лани» - ячменю та сої, розрахунок за поставку яких здійснювався в безготівковій формі, що підтверджується дослідженими контролюючим органом платіжними дорученнями. Також зазначено про своєчасну реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних необхідних податкових накладних на відповідні суми податку на додану вартості.
До перевірки надано товаро-транспортні накладні, відповідно до яких на виконання вимог договорів поставок: від 04.08.2020 № 01-0274/2020, укладеного з ТОВ «Крок лайн», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 надано послуги з перевезення ячменю на адресу позивача; від 30.07.2020 № 01-0264/2020, укладеного з ТОВ «Весмін», постачальником надано послуги з перевезенню ячменю на адресу позивача; від 20.07.2020 №01-0229/2020, укладеного з ТОВ «Агрофірма «Золоті лани», фізичними особами-підприємцями: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_7 , підприємствами ПП ОСОБА_8 , ОСОБА_12, ТОВ «Грейн агротранс», ТОВ «ТК транс», ТОВ «Гіс транс», ТОВ «Гранд транс капітал», ТОВ «Газпостачінвест», ТОВ «Автопар 777», надано послуги з перевезенню ячменю на адресу позивача.
На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій СП ТОВ «Нива Переяславщини» надано вище наведенні первинні документи та не заперечувались зазначені обставини щодо укладання договорів постановок, на виконання яких складено податкові накладні, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.
Крім того, позивачем було надано: специфікації до договорів поставки, в яких визначено вид зернових, їх якість, кількість, ціну, строк і умови поставки, вартість додаткових послуг; складські квитанції про зберігання зернових, де зазначено серійний номер квитанції, її дату та порядковий номер, реквізити договору складського зберігання, адреса складу: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, село Переяславське, вулиця Привокзальна, 2; вид зернових та клас, якісні показники, реквізити аналізної картки, на підставі якої занесено якісні показники, вага, державний стандарт, найменування зберігача та поклажедавця, прізвище, ім`я, по батькові, підписи керівника та бухгалтера, дата погашення; журнал реєстрації зважування вантажу на автомобільних вагах ТОВ СП «Нива Переяславщини», в якому зазначено номер накладної, найменування відправника, номер автомобіля вид зернових, брутто, тара, нетто.
На підставі бази даних ІС «Податковий блок» контролюючим органом встановлено наступну інформацію щодо контрагентів позивача, зокрема:
- ТОВ «Крок лайн» - зареєстровано 10.07.2019 № 15561020000070780 юридичним департаментом Одеської міської ради, знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області, основний вид діяльності 46.32 - оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами, відповідно до звіту про нарахування єдиного внеску кількість працівників становила 1 особу з заробітною платою 5000,00 грн, відповідність платника податку критеріям ризиковості та віднесено до категорії (ризиковий);
- ТОВ «Весмін» - зареєстровано 04.09.2019 № 14441020000013684 міською радою міста Кропивницького, знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області, основний вид діяльності 10.41 - виробництво олії та тваринних жирів, відповідно до звіту про нарахування єдиного внеску кількість працівників становила 0 осіб, найманих 10 осіб, відповідність платника податку критеріям ризиковості та віднесено до категорії (ризиковий);
- ТОВ «Агрофірма «Золоті лани» - зареєстровано 28.04.2001 № 15881200000003928 виконавчим комітетом Полтавської міської ради, знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, основний вид діяльності 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, відповідно до звіту про нарахування єдиного внеску кількість працівників становила 6 осіб, відповідність платника податку критеріям ризиковості та віднесено до категорії (ризиковий).
Крім того, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «Крок лайн» та ТОВ «Агрофірма «Золоті лани» здійснювали придбання товарів реалізованих на адресу позивача у підприємств, на яких відбувалася підміна товарів та обрив ланцюга постачання. Контрагент ТОВ «Весмін», згідно бази даних ІС «Податковий блок», начебто придбавав по ланцюгу постачання (ячмінь, пшеницю) у постачальника ТОВ «Дон павер» (ідентифікаційний код 43216227), який придбавав олію, насіння, шрот, каву, соус, гірчицю, шоколад, салатну заправка, печиво, сік, рис).
Досліджені контролюючим органом бази даних ДПС слугували підставою для висновку, що контрагенти позивача - ТОВ «Крок лайн», ТОВ «Весмін», ТОВ «Агрофірма «Золоті лани» не мали достатніх трудових ресурсів та технічної можливості для транспортування зернових на виконання умов договорів поставок та не встановлено придбання вказаними контрагентами послуг з навантаженню та розвантаженню цих зернових.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності СП ТОВ «Нива Переяславщини» визначено: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.46 - розведення свиней; 01.61 - допоміжна діяльність у рослинництві; 01.62 - допоміжна діяльність у тваринництві 03.12 - прісноводне рибальство; 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); 10.11 - виробництво м`яса; 10.13 - виробництво м`ясних продуктів; 10.41 - виробництво олії та тваринних жирів 10.91 - виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 46.21 - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.32 - оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.22 - роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; 52.10 - складське господарство; 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності й керування; 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель.
Згідно з договором оренди від 01.02.2017 № 89, укладеним між СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ПАТ «Переяславське ЕКХП», за яким позивач для ведення господарської діяльності орендував основні засоби, згідно з додатком вартістю 15 910 417,02 грн, що знаходяться за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, село Переяславське, вулиця Привокзальна, 2.
Згідно з додатковою угодою від 27.12.2019 зазначений договір оренди було продовжено. Оренда здійснювалась з метою ведення господарської діяльності (належного зберігання зерна). На підтвердження зазначеного, а також показань свідка ( ОСОБА_9 , допитаного в якості свідка судом першої інстанції) про використання придбаної сировини для виготовлення комбікормів, до матеріалів справи було додано рапорти про виготовлення комбікормів та використання сировини на комбікормовому заводі, за серпень-вересень 2020 року, та акти на переробку.
Зі змісту рапортів вбачається, що в них зазначено дату та час виготовлення комбікормів, найменування сировини, серед яких пшениця, ячмінь, макуха соєва, олія соєва, відсоток та вагу кожного інгредієнта, загальну вагу та підписи майстра заваду, змінного майстра. В актах на переробку за серпень-вересень 2020 року начальник комбікормового цеху та головний бухгалтер зазначили про отримання після переробки сої відповідної кількості олії та макухи.
Також, судами попередніх інстанцій з довідки СП ТОВ «Нива Переяславщини» від 06.05.2024 № 01-0963/08-03, за підписом директора, встановлено, що позивач закуповує зерно (сою, ячмінь) для використання у власній господарській діяльності - для виробництва комбікормів. Протягом 2020 року позивачем вироблено 133749,00 кг комбікорму для відгодівлі свиней (для виробництва яких використано сою та ячмінь у відповідній кількості).
Крім того, судами попередніх інстанцій досліджено звіти про використання сировини на комбікормовому цеху та картки аналізу зерна, в яких зазначено дату та номер проби, вид сировини, найменування постачальника (ТОВ «Крок лайн», ТОВ «Весмін», ТОВ «Агрофірма «Золоті лани»), маса партії, номер ділянки, номер складу, якісні показники (масова частка білка, вологість, колір, запах, смітна домішка).
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі відповідач зазначив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду: від 13 липня 2022 року у справі № 640/18540/18, від 22 травня 2024 року у справі № 640/34282/21, у справі № 820/4033/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 826/6146/16 та ін., а також - у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, до правовідносин між позивачем та його контрагентами, зокрема, щодо дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, яке має бути здійснено на підставі первинних документів, оцінки документів та наявних інших даних, які спростовують реальність господарських операцій, оформлення відповідних первинних документів, їх аналізу окремо та у сукупності з іншими доказами, необхідності перевірки відповідного доводу контролюючого органу (з посиланням на обставини, встановлені у кримінальних провадженнях) судом з використанням засобів доказування у адміністративній справі.
Крім того, в доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій положень чинного податкового законодавства, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо обов`язкових реквізитів первинних документів оформлених за господарськими операціями позивача з його контрагентами, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішень.
8. Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
11. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
Так, щодо господарських відносин позивача з його контрагентами контролюючий орган зазначає, що такі не мали реального характеру, оскільки здійснення операцій не підтверджується наявною у відповідача податковою інформацією щодо неможливості здійснення окремими контрагентами позивача обумовлених укладеними договорами та угодами реалізації товарів та надання послуг, а у більшості - дослідженням руху товарів/послуг за ланцюгом постачання (неможливості контрагентами-постачальниками (друга, третя ланка по ланцюгу постачання відповідних товарів) таких підприємств), а також - належно оформленими первинними документами (окремі первинні документи складені з недоліками та/або у них не зазначено всієї необхідної інформації з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі, зокрема, зазначаючи про те, що реальність господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повному обсязі розкривають суть та зміст таких операцій, що не спростовано відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Тоді як, висновки контролюючого органу, викладені ним, зокрема, у акті перевірки та які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються на аналізі податкової інформації щодо контрагентів позивача (як і дослідженням руху товарів/послуг за ланцюгом постачання) без змістовного аналізу відповідних первинних документів за здійсненими господарськими операціями.
Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені статтею 200 Податкового кодексу України, яка містить такі норми:
200.1. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
200.2. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
200.4. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
200.7. Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
200.8. До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону.
200.9. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
200.11. Контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
Відповідно до пункту 200.14. статті 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту
З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19.
Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, однією з підстав прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про відсутність реальності господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема, з огляду на не підтвердження таких наявною у відповідача податковою інформацією щодо неможливості здійснення окремими контрагентами позивача обумовлених укладеними договорами та угодами реалізації товарів та надання послуг, а у більшості - дослідженням руху товарів/послуг за ланцюгом постачання (неможливості контрагентами-постачальниками (друга, третя ланка по ланцюгу постачання відповідних товарів) таких підприємств), а також - належно оформленими первинними документами (окремі первинні документи складені з недоліками та/або у них не зазначено всієї необхідної інформації з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що надані позивачем документи (договори поставки, специфікації до договорів поставки, специфікації, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення та банківські виписки, якими підтверджується перерахування позивачем відповідних сум коштів за товари, надані послуги та виконані роботи та ін.) містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, їх учасників, дату і місце їх складання, а, отже, підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій з придбання позивачем товару та робіт (послуг).
Тоді як, контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів, а судами під час розгляду справи не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Слід зазначити, що аналіз господарських операцій позивача з його контрагентами здебільшого зводиться виключно до цитування відповідачем податкової інформації щодо відповідного контрагента позивача (щодо кількості працюючих, вартості основних фондів тощо) та контрагентів за ланцюгом постачання товарів/послуг.
Суд звертає увагу, що за змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які повинні мати обов`язкові реквізити. Крім того, відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
З урахуванням цього суди попередніх інстанцій з дотриманням процесуального законодавства оцінили відповідні доводи та зазначили, що певні недоліки в заповненні первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність відповідної господарської операції(-й), якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. 
Також, щодо встановлених судами попередніх інстанцій з матеріалів справи обставин, що контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій фактично лише на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, відповідно до якої контрагенти позивача (здебільшого - контрагенти-постачальники (друга, третя ланка по ланцюгу постачання відповідних товарів) таких підприємств, з якими позивач не мав жодних господарських відносин) не мають достатніх трудових та матеріальних ресурсів для ведення відповідної господарської діяльності, не підтвердженість ланцюга постачання/надання товарів/послуг, Суд звертає увагу, що як вже зазначалось вище, з огляду на приписи частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення.
При цьому на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального закону (зазначаючи, що окремі контрагенти-постачальники не можуть здійснити відповідні господарські операції, оскільки у таких відсутня технічна, трудова, технологічна можливість здійснити такі операції, тощо). Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару позивачу, чи надання послуг обумовлених укладеними договорами, надано не було, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними.
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19 та фактично була врахована судами під час вирішення цієї справи.
Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що судами було безпідставно не взято до уваги надані ним докази, зокрема податкову інформацію щодо окремих контрагентів позивача, яка свідчить про неможливість виконання контрагентами господарських операцій у зв`язку з недостатністю матеріальних та трудових ресурсів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки така не є беззаперечним доказом недостатності матеріальних та трудових ресурсів для виконання вказаних договірних зобов`язань, а відтак не може підтверджувати обставини на які посилається контролюючий орган.
Крім того, Суд звертає увагу, що контролюючим органом в касаційній скарзі фактично не заперечується отримання позивачем зазначених товарів, що в свою чергу підтверджує факт проведення господарських операцій, при цьому такі оформлені відповідними договорами, які передбачають оплату за поставлені товари. Матеріали справи містять відповідні платіжні доручення на користь вказаних контрагентів на оплату за поставлені товари (надані послуги).
Також, судами не встановлено, а відповідачем не зазначено про проведення відповідних зустрічних звірок зазначених контрагентів позивача за спірними господарськими операціями. При цьому, контролюючим органом в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру). Контролюючий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. 
Щодо посилань відповідача на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація про те, що згідно вироку Решитилівського районного суду Полтавської області від 05.12.2022 у справі № 546/706/22 затверджено угоду про визнання винуватості від 23.09.2022, укладену між прокурором відділу Полтавської обласної прокуратури Стовбуном Володимиром Олеговичем та підозрюваним ОСОБА_10 , за участі захисника Баленка Руслана Володимировича у кримінальному провадженні, внесеному 23.09.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022170000000464, стосовно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205-1 Кримінального кодексу України. ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною статті 205-1 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, Суд зазначає наступне.
Судами попередніх інстанцій зі змісту зазначеного вироку встановлено, що засуджений ОСОБА_10 став директором ТОВ «Золоті лани» за винагороду. При цьому судом під час розгляду кримінальної справи не досліджувались будь-які дії особи у господарських відносинах з СП ТОВ «Нива Переяславщини». Крім того, судами встановлено, що первинні документи за вказаними операціями з позивачем підписані не Павленко О.А. (договір поставки від 20.07.2020 № 01-0229/2020, специфікації, видаткові накладні та інші документи підписані директором Опаріним О.І.).
Суд зазначає, що слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 у якій Велика Палата Верховного Суду вказала, що навіть наявність вироку не може бути беззаперечним доказом порушень податкового законодавства, такий вирок має оцінюватися адміністративним судом разом з іншими наданими доказами, і лише на підставі оцінки сукупності доказів суд має дійти висновку про наявність чи відсутність порушень, на які вказує контролюючий орган.
Висновок Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Також, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано питання щодо допустимості доказів, за правилами якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Верховний Суд зауважує, що допустимість доказів визначається законністю джерел, умов і способів їх одержання. Тобто допустимість доказів необхідно розглядати крізь призму: 1) законності джерела доказової інформації; 2) законності способу, за допомогою якого він отриманий і процесуального порядку його одержання; 3) правомочності вповноважених суб`єктів на отримання доказів.
Отже, Суд зазначає, що належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження посилань щодо нереальності спірних господарських операцій контролюючим органом надано не було, матеріали справи таких не містять.
Контролюючим органом на виконання передбаченого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах є недостовірними.
Контролюючим органом зроблено відповідні висновки на підставі аналізу інформації, а не доказів, інформація (без документального підтвердження), на яку посилається відповідач, як на підставу нереальності господарських операцій, не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону.
Висновки ж судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції погоджується з ними, оскільки така оцінка здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Надаючи оцінку доводам відповідача, наведеним у касаційній скарзі, щодо неврахування судами висновків Верховного Суду сформованих у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 640/18540/18, від 22 травня 2024 року у справі № 640/34282/21, у справі № 820/4033/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 826/6146/16 та ін., Суд звертає увагу на наступне.
Контролюючий орган посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених відповідачем рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. При цьому у наведених контролюючим органом постановах Верховного Суду, зокрема наголошувалось про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку.
Таким чином, наведені скаржником судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справи, встановлених судами, тому посилання на те, що рішення у цій справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постановах Верховного Суду, є безпідставними.
Доводи контролюючого органу по наведених вище, на думку останнього, порушеннях позивачем вимог податкового законодавства, зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів.
Однак, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.
12. Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до переоцінки обставин господарських операцій позивача з контрагентами проте положення статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
13. Крім того, колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
14. Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
15. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 320/4028/21 слід залишити без задоволення.
16. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
17. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 320/4028/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова