УХВАЛА

04 грудня 2025 року   
Київ
справа № 460/10458/24
адміністративне провадження № К/990/47896/25
Верховний  Суд  у  складі  судді-доповідача  Касаційного  адміністративного  суду  Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі № 460/10458/24 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, 
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС) звернулося до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 718072,05 грн.
ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2024 № 7175/1700240523, № 7178/1700240523, № 7120/1700240523, № 7126/1700240523, № 7135/1700240523, № 7146/1700240523, № 7154/1700240523, № 7162/1700240523, № 7168/1700240523, рішення про застосування фінансових санкцій № 6579/1700240523 від 10.05.2024, № 6589/1700240523 від 10.05.2024, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6587/1700240523 від 10.05.2024.
Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 06.08.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025, в задоволенні позову ГУ ДПС до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 718072,05 грн відмовив повністю. Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив повністю. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 17.05.2024: №7175/1700240523, №7178/1700240523, №7120/1700240523, №7126/1700240523, №7135/1700240523, №7146/1700240523, №7154/1700240523, №7162/1700240523, №7168/1700240523. Визнав протиправним та скасував рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 6579/1700240523 від 10.05.2024, № 6589/1700240523 від 10.05.2024 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6587/1700240523 від 10.05.2024.
20.11.2025 до суду надійшла касаційна скарга ГУ ДПС на вказані судові рішення, направлена до суду через підсистему «Електронний суд» 20.11.2025.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на пункт міститься посилання на пункти 1 і 4 частини четвертої статті 328 КАС України, однак, його обґрунтування наводиться безвідносно до висновків судів у цій справі, які стали підставою для задоволення позовних вимог.
Однією із підстав задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі слугував висновок судів попередніх інстанцій, що запит про надання інформації та її документального підтвердження від 29.08.2022 № 2050/Ж12/17-00-24-05-07, враховуючи, що наказ про проведення документальної позапланової перевірки був виданий лише 20.02.2024, не був пов`язаний з призначенням спірної перевірки. Враховуючи викладене, суди визнали неправомірним висновок ГУ ДПС про ненадання ОСОБА_1 документів до перевірки, оскільки жодні документи саме у межах документальної позапланової невиїзної перевірки не були запитані. При цьому суди попередніх інстанцій не заперечували того, що за правилами статті 42 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків вважається такою, що отримала наказ і направлення на проведення податкової перевірки.
За змістом касаційної скарги скаржник цитує висновки з постанов Верховного Суду, викладених у постановах від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18, від 09.10.2018 у справі № 820/1864/17, від 23.09.2021 у справі № 640/8096/19, від 04.05.2020 у справі № 826/11455/15, від 04.08.2023 у справі № 120/7318/21, від 21.10.2021 у справі № 360/4692/19, від 20.10.2020 у справі № 140/30/20, від 14.07.2022 у справі № 120/479/21-а, які стосуються обов`язку платника податків отримувати поштову кореспонденцію за адресою місцезнаходження, а також наслідків її повернення на адресу податкового органу із проставленням відмітки «За закінченням терміну зберігання». Проте, як уже зазначалося, суди попередніх інстанцій не підтримали позицію ГУ ДПС у цій справі саме з підстав того, що у межах документальної позапланової невиїзної перевірки у ОСОБА_1 не витребовувалися документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Скаржник не зазначає, зокрема, з посиланням на відповідні висновки Верховного Суду, в чому полягає помилковість таких висновків судів. Не наведено скаржником і обґрунтування подібності наведених ним постанов Верховного Суду до правовідносин, що мали місце у цій справі.
Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про задоволення позовних вимог, проаналізувавши висновки акта документальної позапланової невиїзної перевірки по суті виявлених порушень. Зокрема, вказали про суперечливі відомості акта перевірки, в якому одночасно вказано на відсутність порушення строків розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності, та при цьому встановлено порушення строків надходження валютної виручки по зовнішньоекономічних контрактах та застосовуючи пеню за таке порушення. Суди також зазначили про відсутність в акті перевірки жодних розрахунків та обґрунтувань в частині врахованих витрат. 
За змістом касаційної скарги скаржником не наводиться обґрунтування з посиланням на відповідну підставу касаційного оскарження, передбачену частиною четвертою статті 328 КАС України, в частині наведених висновків судів. Разом з тим, усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судового рішення і ухвалення нового має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судового рішення у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для його ухвалення. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Здійснене скаржником на початку касаційної скарги посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України не містить свого подальшого обґрунтування. Суд звертає увагу, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачені частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним.
Це обґрунтовується тим, що частина друга статті 353 КАС України стосується порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто, вплинуло на умови застосування норм матеріального права.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі № 460/10458/24 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.    

Суддя                                                                                  М.М. Гімон