КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 752/20817/25                                     Головуючий у суді першої інстанції - Токман Ю.Ф.
Номер провадження № 33/824/5050/2025                                          Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2025 року                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Русан А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року щодо притягнення:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування) - АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 633179, 15 червня 2025 року близько 12 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ,  в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, погрожував, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої. 
Вказаними діями  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 633177, 17 червня 2025 року близько 12 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ,  в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, погрожував, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . 
Вказаними діями  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що матеріали справи не містять доказів його вини, а при складанні протоколів про адміністративне правопорушення допущені численні недоліки, а саме невірно дату і час скоєння домашнього насильства.
Разом з тим, наголошує, що 15 червня 2025 року між ним та ОСОБА_2 виникла сварка, що не є домашнім насильством.
На підставі викладеного,  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі щодо нього на підставі п. 1 ч. 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що на момент розгляду справи судом першої інстанції строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП ще не спливли.
На підставі викладеного, вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови в частині закриття щодо ОСОБА_1 провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, просить апеляційний суд постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 рокускасувати в частині закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП та ухвалити нове судове рішення, яким  ОСОБА_1 призначити адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на 10 діб і направити його на проходження програм для кривдників строком на 1 рік.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Лемешко О.В., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення представника ОСОБА_2 - Кирей О.В., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і просила задовольнити її довірителя апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга подана ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.
Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 633179, 15 червня 2025 року близько 12 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, погрожував, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої.Вказаними діями  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 2 т. 3)
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 633178, 17 червня 2025 року близько 12 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, погрожував, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 2 т.1)
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 633177, 17 червня 2025 року близько 12 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ,  в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, погрожував, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 2 т. 2)
Крім того, в матеріалах справи містяться копія заяви від ОСОБА_2 на ім`я Начальника Дарницького УП ГУ НП у м. Києві відповідно до якої, остання просить притягнути до відповідальності її чоловіка ОСОБА_1 , 17 червня 2025 року словесно погрожував нецензурно виражався викинув у вікно золоті обручки, розбив ноутбук  чим вчинив домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 в присутності дітей 7 та 17 років. (а.с. 10 т.1)
В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких остання зазначає, що з приводу її звернень та скаргу повідомляє, що тривалий час вона зі своїми доньками проживала в Польщі. Чоловік приїзжав до них раз на пів року. Вони проживали з 27 лютого 2022 року по 10 травня 2025 року, після чого вони сім`єю повернулись до Києва, щоб спробувати зберегти сім`ю. Чоловік обіцяв, що допоможе влаштувати дітей до школи проте нічого не зробив. Вказувала, що в них стався конфлікт через постійні ревнощі, через що чоловік розбив її телефон, ноутбук порізав і викинув у вікно шлюбні обручки. Через два дні на прохання вибачитись за скоєне виразився нецензурною лайкою. Раніше з приводу конфліктів вона не зверталась, бо боялась його реакції та погроз. Діти налякані, спресовані його поведінкою. Особливого контакту у нього з ними ніколи не було. Дітей не бив. Але до дітей не виражав жодної емоції, був холодний, відсторонений. Старша донька дуже його боїться, бо він її часто ображав та знецінював її творчі досягнення, навчання, зовнішність. Вона занадто виснажена емоційно, психологічно, фізично та морально, щоб продовжувати з ним спільне життя (а.с. 15-16 т.1)
Матеріали справи не містять письмових пояснень ОСОБА_1 за 15 червня 2025 року.
Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні в залі суду капітан поліції Ігор Балухатий, який складав протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надав суду пояснення, що було звернення дружини ОСОБА_2 , яка у заяві помилко неправильно вказала дату подій стосовно домашнього насильства, що стосується іншого протоколу, була присутня дитина та зі слів матері був складений протокол. Заходи щодо допису свідків, а саме сусідів не проводили, оскільки було надано відео тещею.
На долучених до матеріалів справи відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спілкуються на вулиці та їх розмову на відео фіксує мати ОСОБА_2 стосовно подій, яка мала місце між ними стосовно сварки вдома. З вказаного відео вбачається, що ОСОБА_1 пропонує повернутись додому.
При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілій  ОСОБА_2  матеріали справи не містять.
Крім того, надані сторонами по справі пояснення свідчать про те, що між ними виникла конфліктна ситуація.
Апеляційний суд звертає увагу, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних ситуацій. Так людина, що чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права і свободи. Тоді як конфлікт - це ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій.
Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Таким чином, самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формулюють собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликають обґрунтовані побоювання за свою безпеку чи безпеку інших людей, а також завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відтак, лише факт конфлікту між людьми не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.
Тому, лише факт конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у присутності дітей за описаних у протоколах про адміністративні правопорушення обставин та за відсутності належної перевірки доказів не може свідчити про домашнє насильство психологічного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вони не містять належних та допустимих доказів вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП тобто вчинення домашнього насильства. Відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що проявляється у виді завданої шкоди психологічному чи фізичному здоров`ю.
При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч.2  ст. 173-2 КУпАП матеріали справи не містять.
Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2  ст. 173-2 КУпАП.
Даючи оцінку  доводам, що  викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 в частині незаконності закриття провадження  в даній справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суд апеляційної інстанції частково з ними погоджується виходячи із наступного.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 173- 2 і 173- 6 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.
Таким чином адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 173- 2 КУпАП може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звинувачувався у вчинення  15 червня 2025 року адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а сплив строку притягнення до адміністративної відповідальності  закінчується 15 грудня 2025 року  тому визнати законною та обґрунтованою постанову суду першої інстанції  не можливо і з цих підстав. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч.2  ст. 173-2 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 
апеляційного суду                                                                      М.А.Яворський