ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/7447/23
адміністративне провадження № К/990/36293/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 (головуючий суддя Гуляк В.В., судді: Ільчишин Н.В., Коваль Р.Й.) у справі № 380/7447/23 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправними дій, рішення та його скасування,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У 2023 році ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просив:
- визнати протиправними дії Виконавчого комітету Львівської міської ради з прийняття рішення № 270 «Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію ОСОБА_2 зблокованої нежитлової будівлі котеджу № 1 у житлову одиницю (квартиру АДРЕСА_1 » після спливу 10 робочих днів з дня реєстрації звернення громадянина ОСОБА_2 від 08.02.2023, що зареєстроване в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за номером АМ01:3808-6076-4998-9883;
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.03.2023 № 270 «Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію гр. ОСОБА_2 зблокованої нежитлової будівлі котеджу № 1 у житлову одиницю (квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06.06.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023 у справі № 380/7447/23.
18.06.2024 до Восьмого апеляційного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі № 380/7447/23 вважаючи, що таке підлягає скасуванню з підстав того, що її, як дружини ОСОБА_2 , не залучено до участі у справі в якості третьої особи та спір у вказаній справі безумовно зачіпає її права як співвласника будівлі, що була предметом судового розгляду.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
24.09.2024 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через систему «Електронний суд», надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржниця просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 10.10.2024 відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано справу зі Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21.01.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі № 380/7447/23 скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023, а отже таке рішення не несе будь-якого правового наслідку та відповідно, жодним чином не може впливати на права, свободи чи інтереси будь-яких осіб, в тому числі і на права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 , що виключає можливість повторного перегляду цього рішення суду в апеляційному порядку.

ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
У касаційній скарзі скаржниця зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не вірно врахували висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 580/6678/22, від 16.05.2023 у справі № 320/2356/19 та від 24.05.2023 у справі № 813/2255/17.
Так, Верховний Суд виснував, що передбачена частиною п`ятою статті 323 КАС України підстава для відмови у відкритті апеляційного провадження може бути застосована виключно щодо тих апеляційних скарг, які подані відповідно до частини першої цієї статті. 
ОСОБА_1 не подавала апеляційної скарги в порядку частини першої статті 323 КАС України і не посилалася на дану статтю. Скаржниця подавала апеляційну скаргу в порядку частини першої статті 293 КАС України, відповідно до якої учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Отже, суд апеляційної інстанції неправильно зрозумів та застосував вищенаведені висновки Верховного Суду щодо терміну «не була присутня» (частина перша статті 323 КАС України) і «не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина друга статті 293 КАС України), внаслідок чого протиправно позбавив ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення.
Наголошує, що оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема, не залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, оскаржуване рішення підлягало скасуванню. 

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалися, хоча про відкриття касаційного провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується документально. 

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою-другою статті 341 КАС України, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам скаржника, Верховний Суд виходить з такого.
Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Право особи на звернення до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства є гарантованим конституційним правом, яке реалізується за умови наявності реального порушення прав, свобод або законних інтересів цієї особи (частина перша статті 5 КАС України).
Це порушення має бути спричинене рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень і стосуватися конкретних, індивідуально виражених прав чи інтересів заявника та мати безпосередній вплив на його правове становище.
Таким чином, реалізація права на звернення до суду в адміністративному судочинстві передбачає не лише наявність суб`єктивного переконання щодо порушення прав, а й наявності правового спору між особою та суб`єктом владних повноважень, а також необхідності захисту порушених прав.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пункт 6 частини третьої статті 2 КАС України також до основних засад (принципів) адміністративного судочинства відносить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційний Суд України в рішенні від 08.07.2010 № 18-рп/2010 зауважив, що реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону. Забезпечення державою апеляційного оскарження судових актів згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.
Це конституційне положення реалізовано в главі 1 розділу ІІІ КАС України, у якій врегульовано питання апеляційного провадження. 
Зокрема, відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина четверта статті 293 КАС України).
Колегія суддів зауважує, що у судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.
За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.06.2008 у справі № 2/164-35/246, судове рішення, що оскаржується особою, не залученою до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.
У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Зазначена правова позиція, в цілому, підтримана Верховним Судом у постановах від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 10.04.2019 у справах № 813/661/17 та № 753/21690/17, ухвалах від 19.10.2018 у справі № 826/13182/17 та від 16.12.2020 у справі № 821/1900/16.
Колегія суддів враховує, що предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена за результатами перевірки матеріалів апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, на рішення суду першої інстанції.
З відповідною апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції після того як ухвалою Верховного Суду від 06.06.2024 їй було відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023 у справі № 380/7447/23 з тих підстав, що особи, які не брали участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями і якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи. Оскільки з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не переглядалась, відтак її звернення до суду касаційної інстанції є передчасним.
Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження виходив з того, що рішення суду першої інстанції скасовано постановою суду апеляційної інстанції, а отже таке рішення не несе будь-якого правового наслідку та відповідно, жодним чином не може впливати на права, свободи чи інтереси будь-яких осіб, в тому числі і на права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 , що виключає можливість повторного перегляду цього рішення суду в апеляційному порядку. 
Правовою підставою відмови у відкритті апеляційного провадження судом апеляційної інстанції зазначено пункт 1 частини першої статті 299 КАС України. 
Проте Верховний Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до частини першої статті 241 КАС України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.
Колегія суддів враховує, що стаття 294 КАС України встановлює вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, проте рішення суду першої інстанції незалежно від результатів вирішення спору по суті не обмежене положеннями КАС України в частині оскарження в апеляційному порядку. 
Разом з тим належність суб`єкта апеляційного оскарження, з`ясування порушення прав та інтересів особи, яка не брала участі у справі, ухваленням судом першої інстанції рішення по суті вирішуються апеляційним судом після відкриття апеляційного провадження у справі (частина перша статті 300 КАС України).
У постанові від 30.06.2021 у справі № 465/79/18 Верховний Суд зазначив, що для вирішення питання про порушення прав чи інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у цієї особи нові права чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Верховний Суд звернув увагу, що перевірка права особи на звернення до суду з апеляційною скаргою передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується (розгляду по суті). 
Встановлення обставин, що свідчать про відсутність підстав для апеляційного оскарження, а отже і права на звернення до суду з апеляційною скаргою, є перешкодою для розгляду скарги по суті. 
Законність судового рішення може бути перевірено за скаргою належної особи.
Такий підхід повністю узгоджується з принципом верховенства права та такою його складовою як правова визначеність. 
Безпідставний перегляд призводить до порушення принципу правової визначеності (res judicata).
Викладене кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 305 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Отже, встановлення чи вирішувались оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, що може мати своїм наслідком закриття апеляційного провадження, має відбуватися після відкриття апеляційного провадження та не може бути окремою підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Саме під час апеляційного розгляду особа, яка не є учасником справи, повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору, зокрема, те, що у мотивувальній чи резолютивній частині судового рішення визначаються права та/або обов`язки цієї особи, а суд апеляційної інстанції встановити чи вирішувались оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка звернулась з апеляційною скаргою.
У випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, суд апеляційної інстанції має закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд апеляційної інстанції протиправно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 299 КАС України. 
Щодо посилання скаржниці на постанови Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 580/6678/22, від 16.05.2023 у справі № 320/2356/19 та від 24.05.2023 у справі № 813/2255/17, то колегія суддів звертає увагу на те, що висновки у наведених справах є нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки прийняті за інших обставин у справі та іншого змісту правовідносин, зокрема, останні стосуються правомірності відмови у відкритті апеляційного провадження з підстав, визначених частиною п`ятою статті 323 КАС України, в той час як у цій справі предметом касаційного перегляду є правомірність відмови у відкритті апеляційного провадження з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 299 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при постановлені ухвали суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі № 380/7447/23 скасувати.
Справу № 380/7447/23 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко