ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/21266/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 із 01 березня 2025 року та із 01 червня 2025 року нарахованої пенсії в повному обсязі: без застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», та без обмеження її максимальним розміром;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 із 01 березня 2025 року та із 01 червня 2025 року виплату нарахованого загального розміру пенсії в повному обсязі: без обмеження її максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із урахуванням щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», та індексацій пенсії, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118, від 24.02.2023 № 168, від 23.02.2024 № 185 та від 25.02.2025 № 209, здійснивши при цьому виплату загального розміру пенсії із врахуванням раніше проведених пенсійних виплат.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що є пенсіонером Міністерства оборони України (Державної прикордонної служби України), отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 380/3660/25 Відповідач здійснив перерахунок пенсії Позивача. Проте, як стало відомо Позивачу з листа Відповідача від 08.08.2025 та доданих протоколів перерахунку, виплата пенсії здійснюється з обмеженням її граничним (максимальним) розміром (23 610,00 грн), а також із застосуванням понижуючого коефіцієнта (0,7972) відповідно до Постанови КМУ № 1 від 03.01.2025. Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними, оскільки вони порушують його конституційне право на соціальний захист та суперечать рішенню Конституційного Суду України № 7-рп/2016, яким положення щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців визнані неконституційними. Також Позивач наголошує, що застосування будь-яких понижуючих коефіцієнтів на підставі підзаконних актів (постанов КМУ) всупереч прямим нормам Закону № 2262-ХІІ є неприпустимим звуженням змісту та обсягу існуючих прав.
Ухвалою від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує повністю. В обґрунтування своєї позиції Відповідач зазначає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. 
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, Відповідач посилається на статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, яка в чинній редакції передбачає, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідач стверджує, що оскільки станом на 2025 рік ця норма є чинною, він зобов`язаний її виконувати. 
Щодо застосування постанови КМУ № 1 від 03.01.2025, Відповідач зазначає, що Кабінет Міністрів України має повноваження визначати порядок виплати пенсій, а в умовах воєнного стану держава має право регулювати соціальні видатки виходячи з наявних фінансових ресурсів. Відповідач наголошує, що бюджет ПФУ формується за рахунок коштів Держбюджету, і виплата пенсій понад встановлені обмеження призведе до нецільового використання бюджетних коштів.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 380/3660/25, яке набрало законної сили 13.05.2025, визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо невиплати доплати до пенсії згідно з Постановою КМУ № 713 та зобов`язано поновити таку виплату.
На виконання вказаного рішення суду та у зв`язку з індексацією пенсій у 2025 році, Відповідач здійснив перерахунки пенсії Позивача. Згідно з наданими Відповідачем розрахунками (протоколами):
З 01.03.2025: Основний розмір пенсії обчислено у сумі 20 285,80 грн. З урахуванням індексації (коефіцієнт 1,115 згідно Постанови КМУ № 209 від 25.02.2025) та інших доплат, підсумок пенсії з надбавками склав 24 388,20 грн. 
Однак, до виплати призначено суму 23 610,00 грн (з обмеженням максимальним розміром).
З 01.06.2025: Підсумок пенсії з надбавками склав 26 388,20 грн. 
Однак, до виплати призначено суму 23 610,00 грн (з обмеженням максимальним розміром).
Крім того, з розрахунків встановлено застосування механізму, передбаченого Постановою КМУ від 03.01.2025 № 1, який фактично зменшує нараховану суму шляхом застосування понижуючого коефіцієнта виплати в умовах воєнного стану.
Позивач, не погоджуючись із обмеженням пенсії максимальним розміром та застосуванням обмежень Постанови № 1, звернувся до суду.
При вирішенні спору по суті суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Позиція Відповідача щодо правомірності обмеження пенсії максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів) спростовується нормами Конституції України та практикою Конституційного Суду України.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011, статтю 43 Закону № 2262-XII було доповнено частиною п`ятою (у подальшому – сьомою), яка встановила обмеження пенсії максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 зазначені положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення № 7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20 грудня 2016 року.
Таким чином, починаючи з 20.12.2016, стаття 43 Закону № 2262-XII не містила (і юридично не містить досі) чинної норми, яка б обмежувала максимальний розмір пенсії військовослужбовців.
В подальшому, Верховна Рада України прийняла Закон від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017. Цим Законом було внесено зміни до вже нечинної (неконституційної) частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII: слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Суд наголошує, що внесення змін до норми закону, яка була визнана неконституційною та втратила чинність, не може вважатися прийняттям нової норми права. Буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що в Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни є юридично нікчемними ("мертвими"), оскільки змінювали текст норми, якої вже не існувало в правовому полі України.
Верховний Суд неодноразово і послідовно висловлював правову позицію з цього питання, забезпечуючи єдність судової практики. Верховний Суд наголосив, що стаття 43 Закону № 2262-XII має застосовуватися у редакції, що діяла до внесення змін Законом № 3668-VI, тобто без обмеження максимальним розміром.
Той факт, що в Законах про Державний бюджет України на відповідні роки або в інших законодавчих актах можуть міститися загальні положення про обмеження пенсій, не змінює ситуації. Конституційний Суд України неодноразово вказував, що закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008). Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод не допускається (ст. 22 Конституції).
Отже, застосування Відповідачем обмеження пенсії Позивача максимальним розміром (23 610,00 грн) є порушенням статті 46 Конституції України, статті 43 Закону № 2262-XII та ігноруванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016. Позивач має право на отримання пенсії без обмеження її граничного розміру, виходячи з фактично розрахованої суми.
Відповідач при виплаті пенсії застосував обмеження, а саме понижуючі коефіцієнти, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».
Суд зазначає, що відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. 
Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, визначено спеціальним Законом № 2262-XII. Відповідно до частини третьої статті 1-1 Закону № 2262-XII, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Це означає, що будь-які обмеження розміру пенсії, зміни порядку її обчислення або виплати можуть бути встановлені лише Законом, прийнятим Верховною Радою України, а не підзаконним актом Кабінету Міністрів України. Постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, який приймається на виконання законів і не може змінювати їх зміст або звужувати права, встановлені законом.
Постанова КМУ № 1 від 03.01.2025, запроваджуючи механізм застосування понижуючих коефіцієнтів до пенсій, розмір яких перевищує певні межі, фактично змінює норми Закону № 2262-XII, який гарантує виплату пенсії у розмірі, визначеному у відсотках від грошового забезпечення. Застосування таких коефіцієнтів призводить до зменшення фактичного розміру пенсійної виплати порівняно з розміром, гарантованим Законом.
Посилання Відповідача на умови воєнного стану та необхідність економії бюджетних коштів не можуть бути підставою для порушення ієрархії нормативно-правових актів та невиконання вимог Закону. 
Стаття 64 Конституції України допускає обмеження прав в умовах воєнного стану, але такі обмеження повинні встановлюватися законом (наприклад, Законом "Про правовий режим воєнного стану"), а не постановою уряду всупереч спеціальному пенсійному закону. Більше того, соціальні права, гарантовані статтею 46 Конституції, не можуть бути скасовані, а їх зміст і обсяг не можуть бути звужені (ст. 22 Конституції).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що положення Постанови КМУ № 1 від 03.01.2025 в частині встановлення понижуючих коефіцієнтів суперечать нормам Закону №2262-XII. 
Керуючись статтею 7 КАС України, суд не застосовує до спірних правовідносин норми Постанови № 1, а застосовує норми Закону № 2262-XII, які мають вищу юридичну силу. 
Відповідно, дії Відповідача щодо зменшення розміру пенсії Позивача шляхом застосування понижуючих коефіцієнтів є протиправними.
Щодо доплати 2000 грн (Постанова № 713) судом встановлено, що право Позивача на отримання щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, передбаченої Постановою КМУ від 14.07.2021 № 713, було підтверджено судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 380/3660/25, яке набрало законної сили. 
Відповідач, проводячи перерахунок пенсії на виконання цього рішення та у зв`язку з індексацією, не має правових підстав припиняти виплату цієї доплати. 
Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2022 року у справі № 420/2473/22 сформував правовий висновок, згідно з яким перерахунок пенсії, проведений на виконання судового рішення з метою усунення порушеного права особи на належний розмір пенсії, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії, а тому не може бути підставою для припинення виплати щомісячної доплати відповідно до Постанови № 713. 
Таким чином, доплата у розмірі 2000 грн повинна виплачуватися Позивачу щомісяця понад основний розмір пенсії, і цей розмір не може бути зменшений або поглинутий іншими перерахунками, якщо інше прямо не передбачено законом (а не постановою КМУ, яка не може звужувати права, відновлені судом). 
Суми індексації, нараховані відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022, № 168 від 24.02.2023, № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025, є складовою частиною пенсійної виплати. Метою індексації є підтримання купівельної спроможності пенсії в умовах інфляції (ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). 
Відповідач у своїх розрахунках формально відображає суми індексації, проте фактично не здійснює їх виплату шляхом застосування обмеження максимального розміру пенсії (23 610 грн). 
Суд вказує, що оскільки норма Закону № 2262-XII про обмеження максимального розміру пенсії визнана неконституційною, то підзаконні акти (постанови КМУ), які дублюють це обмеження або встановлюють його для сум індексації, не можуть застосовуватися, оскільки суперечать Конституції та рішенню КСУ. Право на індексацію не може бути нівельоване встановленням штучних обмежень. 
Отже, суми індексації повинні виплачуватися Позивачу у повному обсязі, понад будь-які обмеження граничного розміру, якщо такі обмеження взагалі визнаються судом нечинними.
Таким чином, вимоги Позивача щодо виплати пенсії з урахуванням доплати 2000 грн та всіх сум індексації без застосування обмеження максимальним розміром є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Водночас, частина друга статті 77 КАС України встановлює важливу процесуальну гарантію для громадян: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивач при зверненні до суду сплачив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією (платіжним документом). Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, сплачена сума судового збору підлягає відшкодуванню Позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 із 01 березня 2025 року та із 01 червня 2025 року нарахованої пенсії в повному обсязі: без застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», та без обмеження її максимальним розміром.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ЄДРПОУ 13814885) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) із 01 березня 2025 року та із 01 червня 2025 року нарахування та виплату загального розміру пенсії в повному обсязі без обмеження її максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із урахуванням щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 гривень (передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб») та індексацій пенсії (передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118, від 24.02.2023 № 168, від 23.02.2024 № 185 та від 25.02.2025 № 209), здійснивши при цьому виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 06.02.2026 року.
Суддя Коморний О.І.