УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 398/1753/19
провадження № 51-3624ск25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року щодо нього,
 
встановив:
 
Вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за:
·   ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. На підставі ст. 49, ст. 106, ч. 4 ст. 74 КК його звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
·   ч. 3 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до міри покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2019 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 2 місяці.
 
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
 
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 152 КК.Вирок щодо вказаної особи не оскаржується.
 
За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_4 скоїли: незаконне проникнення до житла особи та зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене групою осіб, за наступних обставин.
 
29 листопада 2018 року в період часу з 03.00 по 04.00, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з неповнолітнім ОСОБА_4 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходились на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належного потерпілій ОСОБА_6 , де, спільно, за попередньою змовою між собою, діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання, шляхом пошкодження запираючого пристрою на вхідних дерев`яних дверях, а саме замка, всупереч волі власниці ОСОБА_6 та за відсутності визначених законом підстав, проникли в середину житлового будинку АДРЕСА_1 , чим здійснили незаконне проникнення до житла потерпілої ОСОБА_6 .
 
Крім цього, 29 листопада 2018 року в період з 03.00 по 04.00, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з неповнолітнім ОСОБА_4 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, спільно, за попередньою змовою між собою, прибули до території домоволодіння АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , з метою вступити в статеві зносини природним шляхом. Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_5 разом з неповнолітнім ОСОБА_4 , шляхом пошкодження вхідних дверей приміщення будинку, проникли в середину.
 
Перебуваючи в середині приміщення вищевказаного будинку,  ОСОБА_5 , за допомогою сили рук, повалив ОСОБА_6 на ліжко, коли остання лежала, роздягнув її, після чого, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке проявилось у висловлюванні в адресу ОСОБА_6 погроз фізичною розправою, роздягнувся сам, виліз на ОСОБА_6 , при цьому тримаючи своєю правою рукою її руки складеними на грудях, чим вплинув на потерпілу та частково подолав її опір, та примусив потерпілу, проти її волі, вступити з ним в насильницький статевий акт.
 
Перебуваючи в середині приміщення вищевказаного будинку, неповнолітній ОСОБА_4 , за допомогою сили рук, повалив ОСОБА_6 на ліжко, роздягнув її, після чого, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке проявилось у висловлюванні в адресу ОСОБА_6 погроз фізичною розправою, роздягнувся сам, виліз на ОСОБА_6 , при цьому, демонструючи мотузку, вплинув на потерпілу та частково подолав її опір, та примусив потерпілу, проти її волі, вступити з ним в насильницький статевий акт.
 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання та постановлено вважати  ОСОБА_4  засудженим за:
- ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74, ст. 106 КК звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
-за ч. 3 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
 
На підставі положень ст. 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2018 року, вважати засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 2 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2019 року, більш суворим, вважати ОСОБА_4 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 2 місяці.
 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_4 оскаржив його у касаційному порядку.
 
У поданій касаційній скарзі засуджений просить поновити йому строк на касаційне оскарження постановлених стосовно нього судових рішень. 
 
Колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.
 
Також у касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину через суворість, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та змінити вирок місцевого суду, адже вважає його несправедливим обґрунтовуючи це тим, що суд належним чином не врахував пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, що він на момент вчинення злочину був неповнолітнім, має похилого віку бабусю-опікуна та навчався у ліцеї.
 
Засуджений вказує на неповноту досудового розслідування та судового слідства, а також, що судом не взято до уваги показання співучасника, який зазначав що ОСОБА_4 під час зазначених у обвинуваченні подій не було.
 
Перевіривши долучені до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень, дослідивши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
 
Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
 
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, зважає на фактичні обставини, установлені місцевим та апеляційним судами.
 
Частина доводів сторони захисту зводиться до оспорювання установлених судами фактичних обставин, утім, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не враховує, що ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Отже, касаційний суд не перевіряє рішень щодо неповноти та однобічності судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
 
Посилання скаржника на те, що судом не надано оцінку показанням співучасника є безпідставними, оскільки у рішенні апеляційного суду зазначено, що показання, надані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні місцевого суду критично оцінено, так само як і показання з приводу того, що ОСОБА_4 лише зайшов до ОСОБА_6 , постояв у прихожій та, зрозумівши, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть далі випивати та відпочивати, ? пішов.
 
Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_4 суди першої та апеляційної інстанцій, реалізуючи лише надані їм повноваження, визнали показання потерпілої, яка прямо вказала на ОСОБА_4 як на особу, яка вчинила кримінальні правопорушення, достовірними і переконливо послались, що вони підтверджуються сукупністю досліджених доказів, в тому числі фактичними даними протоколу впізнання, слідчого експерименту та висновків експертиз.
 
Твердження засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими.
 
Так, відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватої та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
 
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
 
Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
 
Як убачається з вироку суду першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання засудженому, місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки та особу засудженого.
 
Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не працював, але навчався у аграрному ліцеї, без утриманців, характеризувався посередньо, але по місцю проживання на нього надходили скарги односельців, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебував, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи психічним захворюванням не страждав, застосування заходів медичного характеру не потребув, проживав із опікуном, оскільки його матір позбавлена батьківських прав, раніше судимий за вчинення умисного, корисливого тяжкого злочину та вчинив кримінальні правопорушення у період звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, визначеним вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2018 року.
 
Зважив місцевий суд і на висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства не можливе.
 
Також судом було взято до уваги обставини, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину) та які його пом`якшують (вчинення злочинів неповнолітнім).
 
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 103 КК судом взято до уваги умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
 
Враховуючи усі зазначені обставини в їх сукупності, місцевий суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, та призначив за вчинені кримінальні правопорушення остаточне покарання, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2019 року, у виді позбавлення волі на строк 9 років 2 місяці.
 
Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши доводи сторони захисту, погодився з вироком місцевого суду та відмовив у задоволенні апеляційних скарг. При цьому апеляційний суд також не встановив підстав для пом`якшення покарання.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого та апеляційного судів та вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
 
Інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копії оскаржуваних судових рішень не вбачається підстав для задоволення такої скарги, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК , Суд 
 
постановив:
 
Задовольнити клопотання засудженого  ОСОБА_4  та поновити йому строк на касаційне оскарження судових рішень щодо нього.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4  на вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року щодо нього.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                        ОСОБА_3