Справа № 560/16335/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

15 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача надати відповіді по суті на усі звернення свого представника, а також стягнути моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його представник неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання інформації щодо виконання прийнятого на користь позивача судового рішення. За словами позивача відповідач за результатами розгляду зазначених звернень не надавав запитувану інформацію, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень. 
Відзив по справі не поданий.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. 
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з такого. 
Судом встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №560/5709/22 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити з 01.05.2015 ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років з дати припинення виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV на визначений ним банківський рахунок з компенсацією втрати частини доходів. 
14.06.2025 представник позивача звернувся на вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про надання публічної інформації, у якій просив повідомити про те, чи враховані при перерахунку та індексації пенсії постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008, №355 від 23.04.2012, №103 від 21.02.2018, №713 від 14.07.2021, №118 від 16.02.2022, №168 від 24.02.2023, №185 від 23.02.2024; повідомити підстави неврахування зазначених вище постанов Кабінету Міністрів України при перерахунку та індексації пенсії позивача; надати довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 станом на дату ухвалення постанови; здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з 21.02.2018 з врахуванням положень усіх вказаних постанов Кабінету Міністрів України; виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі. 
Листом від 18.06.2025 за №2200-0203-8/46268 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило представника позивача про відсутність підстав для надання інформації щодо ОСОБА_1 , оскільки до заяви додана довіреність від 12.05.2021, складена у Державі Ізраїль та викладена українською мовою, а переклад штампу "Апостиль" не засвідчений відповідно до вимог чинного законодавства державним або приватним нотаріусом, або консульською установою України. 
04.09.2025 представник позивача повторно звернувся на вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про надання публічної інформації, у якій просив: повідомити про стан виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №560/709/22; надіслати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію ОСОБА_1 з 01.05.2015 по вересень 2025; надіслати довідку про нараховану та фактично виплачену з 01.05.2015 компенсацію втрати частини доходів та її розрахунок; виплату пенсії позивачу проводити у АТ “Ощадбанк” відповідно до зазначених банком в заяві реквізитів. 
Листом від 09.09.2025 за №2200-0405-8/68690 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило представника позивача про відсутність підстав для надання інформації з мотивів, які зазначались у попередній відповіді. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена суб`єктами владних повноважень у процесі виконання ними своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або перебуває у володінні таких суб`єктів чи інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. 
Згідно зі статтею 5 Закону №2939 кожен має право на інформацію, що передбачає можливість її вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту, необхідних для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, за умови дотримання прав та законних інтересів інших осіб. Відповідно до статті 7 Закону №2939 право на інформацію охороняється законом, а держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Обмеження такого права допускається виключно у випадках, прямо передбачених законом. 
Стаття 19 Закону №2939 передбачає, що запит на інформацію є проханням особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що перебуває у його володінні, та має містити дані, які дають змогу ідентифікувати запитувача, а також опис запитуваної інформації. Відповідно до статті 20 Закону №2939 розпорядник інформації зобов`язаний надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня його отримання. У разі якщо запит стосується значного обсягу інформації або потребує пошуку серед великої кількості даних, строк розгляду запиту може бути продовжений до двадцяти робочих днів за умови належного обґрунтування такого продовження та повідомлення про це запитувача у встановлений законом строк. 
Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи і наявними письмовими доказами, підставою для відмови у наданні представнику позивача інформації на його звернення від 14.06.2025 та від 04.09.2025 слугувала та обставина, що до заяви була додана довіреність від 12.05.2021, складена у Державі Ізраїль, водночас, на думку відповідача, переклад штампу «Апостиль» не був засвідчений відповідно до вимог чинного законодавства державним або приватним нотаріусом чи консульською установою України. 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 №2709-IV документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення нотаріальних дій, у тому числі для засвідчення правильності перекладу та копій документів, документи, складені за кордоном, приймаються за умови їх легалізації або проставлення апостиля, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. 
Законодавством передбачено два способи підтвердження дійсності іноземних документів: консульська легалізація або проставлення апостиля, які підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ, а також автентичність відбитків печаток або штампів. Апостиль застосовується до документів, що використовуються на території держав - учасниць Гаазької конвенції 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів». 
Відповідно до статті 1 Гаазької конвенції її положення поширюються на офіційні документи, складені на території однієї договірної держави та подані на території іншої договірної держави. До таких офіційних документів, зокрема, належать нотаріальні акти та офіційні засвідчення підписів. Відповідно до пункту d частини другої статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом, на який поширюються вимоги зазначеної Конвенції. 
Статтею 3 Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для підтвердження автентичності підпису та печатки, є проставлення апостиля компетентним органом держави, у якій документ був складений. Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує додаткового оформлення чи легалізації та може бути використаний на території інших держав-учасниць. Відповідно до статті 4 Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом. 
Судом встановлено, що на довіреності від 12.05.2021, поданій представником позивача разом із заявою, проставлений апостиль, що підтверджується способом прошивання документів та відповідною відміткою. Апостиль засвідчує факт посвідчення справжності підпису ОСОБА_1 , який у присутності уповноваженої особи добровільно та власноручно підписав документ, позначений літерою «А». З перекладу апостиля вбачається, що у пункті 9 зазначена печатка Мирового суду м. Бат-Ям, при цьому точність перекладу апостиля на українську мову нотаріально засвідчена. Переклад відбитків печаток, які містяться на апостилі, було здійснено та належним чином посвідчено. Кругла печатка, проставлена на засвідченні перекладу, є печаткою нотаріуса, та використовується ним у межах нотаріальної діяльності, у зв`язку з чим не потребує окремого перекладу. 
За наведених обставин суд дійшов висновку, що довіреність представника позивача відповідала вимогам чинного законодавства та міжнародних договорів України, отже посилання відповідача на неналежне оформлення перекладу апостиля є необґрунтованим. 
З огляду на це, а також на характер поданих представником позивача запитів на публічну інформацію та відсутність передбачених законом підстав для відмови у її наданні, суд вважає, що ненадання відповіді по суті звернень від 14.06.2025 та 04.09.2025 свідчить про протиправну бездіяльність пенсійного органу. 
Відповідач не довів протилежне і доводи позивача належними доказами не спростував. 
Що стосується стягнення моральної шкоди, відповідно до положень Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
У п. 56 постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 по справі №464/3789/17 стосовно питання оцінки моральної шкоди зазначається, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. У той же час, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки. 
Оскільки у справі відсутні належні докази, що підтверджують заподіяння безпосередньої та значної шкоди здоров`ю позивача або доводять інші втрати немайнового характеру, що прямо пов`язані з зазначеними вище діями/бездіяльністю відповідача, з яких суд міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, понесених позивачем, підстави для задоволення цієї вимоги відсутні, тому позов підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити частково. 
Визнати протиправним ненадання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області представнику ОСОБА_1 повної інформації на заяви від 14.06.2025, 04.09.2025. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяви представника ОСОБА_1 від 14.06.2025, від 04.05.2025 та надати обґрунтовану вичерпну відповідь по суті порушених питань/необхідну інформацію, яка запитується. 
У задоволенні решти вимог позову - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15 січня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		І.С. Козачок