Справа № 164/2258/25  Провадження №33/802/119/26 	Головуючий у 1 інстанції:Ониско Р. В. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 24 грудня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України інакладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.
Відповідно до постанови, ОСОБА_1 12 жовтня 2024 року, біля 22 год. 30 хвилин, в с. Лісове по вул. Центральна, Камінь-Каширського району Волинської області, керував мотоциклом марки «SHINERAY XY250GY-6С», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 „а” Правил дорожнього руху України.
Крім того, ОСОБА_1 12 жовтня 2024 року, біля 22 год. 30 хвилин, в с. Лісове по вул. Центральна, Камінь-Каширського району Волинської області, керував мотоциклом марки „SHINERAY XY250GY-6С”, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху не впорався із керуванням, допустив зіткнення із металевим відбійником, в результаті чого отримав тілесні ушкодження, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
Не погодившись з постановою судді Маневицького районного суду від 24 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, оскільки подія відбулася 12 жовтня 2024 року, а судом першої інстанції справу розглянуто 24 грудня 2025 року, тобто після спливу 1 року 2 місяців. Крім того, вказує про неналежність доказів у справі, враховуючи, що копії долучених документів завірені не у відповідності до вимог оформлення документів ДСТУ 4163-2003. 
За приписами ч. 6 ст. 294 КпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, будь-яких клопотань до від нього не надходило. Тому, за наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 у судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями статей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.
Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені у постанові, були підтверджені безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 473191 від 04 жовтня 2025 року, серії ЕПР1 № 473207 від 04 жовтня 2025 року; схемою місця ДТП, яка додається до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 473207 від 04 жовтня 2025 року; постановою про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2025 року; повідомленням про нещасний випадок виданим КНП «Маневицька багатопрофільна лікарня» Маневицької селищної ради від 13.10.2024, де зазначено, що проведеним оглядом на стан алкогольного сп`яніння встановлено алкогольне сп`яніння в ОСОБА_1 (результат 1.03 проміле); протоколом допиту свідка від 17.09.2025; протоколами огляду місця події від 12.10.2024, від 13.10.2024; DVD-R диском з відеозаписом.
Зібрані по справі докази є належними та допустимими, які взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях. Сумніви у їх належності та достовірності у апеляційного суду не виникає.
За змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує про порушення строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки на момент розгляду справи такий строк, на його думку, сплив.Проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.
Строки накладення адміністративного стягнення, визначені ст. 38 КпАП України.
За загальним правилом, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті (ч. 2 ст. 38 КпАП України).
В окремих випадках, законодавець передбачив, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення (ч. 6 ст. 38 КпАП України).
Також відповідно до ч. 11 ст. 38 КпАП України передбачено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, строк накладення адміністративного стягнення починає обраховуватися з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи наведене, на момент постановлення рішення місцевим судом (24.12.2025) строки накладення адміністративного стягнення як за ст. 124 КпАП України, так і за ч. 1 ст. 130 КпАП України не закінчилися (постанова про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 від 26.09.2025), тому доводи ОСОБА_1 про протилежне є необґрунтованими.
Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції в постанові про закриття кримінального провадження від 26.09.2025, зазначається про те, що згідно довідки з КНП «Маневицька багатопрофільна лікарня» Маневицької селищної ради від 13.10.2024 на момент доставлення після пригоди ДТП, проведеним оглядом на стан алкогольного сп`яніння встановлено алкогольне сп`яніння в ОСОБА_1 (результат 1,03 проміле).
Згідно п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 р/№ 1452/735 встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Отже, для висновку, що особа водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, є показник, який становить більше 0,2 проміле алкоголю в крові, у ОСОБА_1 результат проведеного огляду -1,03 проміле.
Факт керування транспортним засобом та порушення ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода і транспортний засіб отримав механічні пошкодження апелянтом взагалі не заперечується.
Окрім цього, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо заперечення ОСОБА_1 обставин справи під час складання працівниками поліції протоколів стосовно нього. Відеозаписом здійсненим на бодікамери працівників поліції зафіксовано як ОСОБА_1 було зачитано зміст протоколів про адміністративні правопорушення стосовно нього за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України, в яких останній власноруч поставив свій підпис, отримав копії вказаних протоколів та не висловлював будь-яких заперечень.
Незгода з обставинами викладеними в протоколах про адміністративні правопорушення, постановою суду була висловлена ОСОБА_1 лише в апеляційній скарзі, що можна розцінювати, як спосіб захисту та спроби уникнути відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, в повній мірі перевірені апеляційним судом та свого підтвердження не знайшли.
Загалом доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Отже, доводи апелянта про безпідставність визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України та необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає цілком необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються виключно на власному тлумаченні норм чинного законодавства на свою користь.
Таким чином, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 24 грудня 2025 року стосовно  ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В. В. Гапончук