КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 року м. Київ справа №320/27157/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 із пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 період з 25.04.2006 по 04.12.2020 до стажу роботи на посадах державної служби та перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, провести нарахування та виплату пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №3723-ХІІ "Про державну службу". 
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що підстави для переведення згідно заяви від 30.04.2025, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889 відсутні, оскільки нормами вищезазначеного Закону не передбачено призначення даного виду пенсії. Також зазначає, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. До стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII, не зараховано період роботи на посадах державної служби з 25.04.2006 по 04.12.2020. Таким чином, згідно матеріалів пенсійної справи, стаж державної служби позивачу відсутній. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.
30.04.2025 позивач звернувся із заявою до відповідача щодо переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону "Про державну службу".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №12092-13511/Д-02/8-1000/25 від 14.05.2025 відмовлено позивачу в переведенні на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу", оскільки згідно трудової книжки робота на посадах державної служби відсутня. 
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Суд враховує, що для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №3723-XII стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.94 №283 "Про порядок обчислення стажу державної служби".
Згідно з пунктом 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України від 07.06.2001 №2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 01.04.1991 року вбачається:
«...-запис №12 від 25.04.2006 року за рішенням сесії №02 від 25.04.2006 року обраний на посаду сільського голови Хохітянської сільської ради Богуславського району Київської області;
-запис №13 від 25.04.2006 року прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»;
-запис №14 від 25.04.2006 року згідно рішення №03 від 24.04.2006 року присвоєно 10-й ранг посадової особи місцевого самоврядування;
-запис №15 від 15.09.2009 року за рішенням сесії с/ради №296-42 V скликання присвоєно 9-й ранг посадової особи місцевого самоврядування;
-запис №16 від 16.11.2010 року згідно рішення сесії с/ради №02-01 від 16.11.2010 року обраний на посаду сільського голови Хохітянської сільської ради Богуславського району Київської області;
-запис №17 від 16.11.2010 року згідно рішення сесії с/ради №03-01-VI скликання від 16.11.2010 року присвоєно 7-й рангу посадової особи місцевого самоврядування;
-запис №18 від 11.11.2015 року згідно рішення сесії с/ради №02-01-VII скликання від 11.11.12015 року обраний на посаду сільського голови Хохітянської сільської ради Богуславського району Київської області;
-запис №19 від 09.07.2019 року згідно рішення Богуславської міської ради від 09.07.2019 року №02-01-VII повноваження Хохітянського сільського голови завершилися, ч.2 ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад»;
-запис №20 від 10.07.2019 року згідно рішення Богуславської міської ради від 09.07.2019 р. №06-01-УІІ розпорядження №129-ОС від 09.07.2019 року покладено виконання обов`язків старости в селах Хохітва, Івки, Поташня до обрання на перших виборах старости;
-запис №21 від 04.12.2020 року згідно рішення Богуславської міської ради № 01-01-VIII від 04.12.2020 розпорядження №349-а від 04.12.2020 року виконання обов`язків старости припинені у зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі ч.1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до записів в трудовій книзі ОСОБА_1 період з 25.04.2006 року (з моменту обрання на посаду сільського голови Хохітянської сільської ради Богуславського району Київської області) по 01.05.2016року (на момент набуття чинності Закон України «Про державну службу») становить 10років 0 місяців 7 днів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посадах державної служби, а саме на посаді голови Хохітянської сільської ради в період з 25.04.2.2006 року по 09.07.2019 рік та виконував обов`язки старости сіл Хохітва, Івки, Поташня в період з 10.07.2019 року по 04.12.2020 року, що загалом складає 14 років 7 місяців та 10 днів.
Тобто, посада на якій позивач перебував в органах місцевого самоврядування, віднесена до переліку, визначеного статтею 14 Закону України від 07.06.2001 №2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування".
За таких обставин, слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період його роботи в органах місцевого самоврядування з 25.04.2006 по 04.12.2020.
Оскільки позивач відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 станом на 01.05.2016 займала посаду державної служби, страховий стаж складав більше 10 років, а відтак, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно з статтею 37 Закону №3723-XII.
За таких обставин відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у переведенні ОСОБА_1 із пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправою.
Відтак, суд вважає, що з метою належного виконання судового рішення необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 період з 25.04.2006 по 04.12.2020 до стажу роботи на посадах державної служби та перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, заявленого позивачем у прохальній частині позову, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Суд звертає увагу, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком, тому таке процесуальне питання приймається з урахуванням обставин справи.
Відтак, суд зазначає, що наразі відсутні підстави вважати, що відповідач ухилиться від обов`язку виконання вимог даного рішення, у зв`язку із чим, суд відмовляє у такому клопотанні позивача. 
Таким чином, враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у судовому рішенні у зразковій справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,50 грн., понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1211,50 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у переведенні ОСОБА_1 із пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 25.04.2006 по 04.12.2020.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, з 30.04.2025, здійснити нарахування і виплату (з врахуванням виплачених сум).
5. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
6. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 50 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.