Справа № 156/637/24 	Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/1309/25  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,
секретар судового засідання Власюк О. С., 
з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання транспортного засобу спільним майном подружжя та його поділ, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_5 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що вона з 13.11.2004 до 30.11.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ..
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Спадкова справа після його смерті відкрита не була. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є дружина від іншого шлюбу ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_4 - відповідачі у цій справі.
У період її з ОСОБА_6 перебування у шлюбі, ними в кредит було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ 11183», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 з 2007 року. Інформації про перереєстрацію транспортного засобу немає.
Цей транспортний засіб після смерті ОСОБА_6 фактично залишився у його дружини ОСОБА_1 та не був повернутий їй, як його співвласнику.
Оскільки ОСОБА_6 помер, то вважає, що строк звернення до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку транспортного засобу, як на спільне майно подружжя, обраховується з моменту смерті другого з подружжя, так як з цього часу право власності на спільне майно подружжя є запереченим шляхом його незаконного перебування у ОСОБА_1 ..
Автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і частки у цьому майні дружини та чоловіка є рівними, тому 1/2 автомобіля належить їй, а інша 1/2 належить спадкоємцям у рівних частинах.
Зважаючи на те, що автомобіль протягом майже трьох років перебуває у ОСОБА_1 , як спадкоємиці, і саме нею використовується, то однією з вимог позову є стягнення з неї компенсації 1/2 частки вартості транспортного засобу, який є спільним майном подружжя.
Ураховуючи наведене, просила:
- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 транспортний засіб марки «ВАЗ 11183», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;
- здійснити поділ спільного майна подружжя, визначивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку транспортного засобу та визначивши за ОСОБА_4 право на отримання грошової компенсації належної їй 1/2 частки спільного майна подружжя (транспортного засобу);
- зобов`язати ОСОБА_1 виплатити компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу марки «ВАЗ 11183», 2006 р. в., номер кузова НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 59 036,50 грн;
- покласти на відповідача ОСОБА_1 судові витрати у цій справі.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року в позові відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 000 грн витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 від імені позивача ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат.
Зазначає, що спірний транспортний засіб після смерті спадкодавця залишився у його дружини - відповідача ОСОБА_1 , яка продовжує ним користуватися. 
Позивачем подано заяву про вчинення щодо неї злочину у зв`язку із заволодінням майна, яке їй належить. 
Автомобіль придбано у шлюбі та з 2007 року зареєстровано на чоловіка, дані про його перереєстрацію відсутні.
Підстави для застосування позовної давності також відсутні, оскільки про порушення її прав вона дізналася у день смерті колишнього чоловіка - 28.05.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Зазначає, що ОСОБА_1 не відоме місце знаходження спірного автомобіля і вона ним не користується . За декілька днів до смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і після цього автомобіля вона не бачила. Позивач також не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що автомобіль знаходить у неї.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є четверо його дітей, вона ( ОСОБА_1 ) як інший з подружжя (третя дружина спадкодавця) і матір спадкодавця - ОСОБА_7 . При цьому позивач відповідачами вказала лише її та дочку ОСОБА_4 , народжену у шлюбі спадкодавця з позивачем ОСОБА_3 ..
Позивач не надала копії заяви про вчинення щодо неї злочину, про який вона зазначає в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні суду першої інстанції не допитувалися свідки, оскільки представник позивача відкликав заяву про виклик свідків.
Вважає, що позивачем не доведено понесені витрати на професійну правничу допомогу в цій справі в суді апеляційної інстанції, тому вимога про їх стягнення не підлягає задоволенню.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила і просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, представники позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подали заяви про розгляд справи у їх з довірителями відсутності.
Заслухавши представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з матеріалами справи встановлено, що з 13.11.2004 по 30.11.2009 ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , у якому у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв.
Із відповіді ТСЦ МВС № 0741 від 01.05.2024 вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів автомобіль марки «ВАЗ 11183», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 зареєстрований за гр. ОСОБА_6 з 21.02.2007.
Після розірвання шлюбу з позивачем, ОСОБА_6 15 липня 2011 року уклав другий шлюб з ОСОБА_11 , у якому у них народилася дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв.
21.11.2018 ОСОБА_6 уклав третій шлюб з відповідачем ОСОБА_13 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва. У цьому шлюбу спільних дітей не було.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і згідно повідомлення Горохівської державної нотаріальної контори Волинської області спадкова справа після померлого не заведена.
За життя ОСОБА_6 був зареєстрований у с. Пильгани Горрохівського району Волинської області, разом із матір`ю ОСОБА_14 , що стверджується копією відповідної довідки.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК).
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК)..
Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).
Малолітні та неповнолітні особи вважаються такими, що прийняли спадщину в силу свого віку, незалежно від подання таких заяв їх батьками (усиновлювачами), піклувальниками.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК).
Фактично спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 , незалежно від подання/неподання заяви про прийняття спадщини, являються неповнолітні діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та мати спадкодавця ОСОБА_14 .
Ураховуючи наведені норми права та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов по спору щодо спільного майна колишнього подружжя пред`явлено до осіб, які не можуть відповідати за цими вимогами, оскільки не є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , так як не проживали разом з ним у визначеному законом порядку та після його смерті не подавали заяви про прийняття спадщини.
Крім того, у позові не зазначено взагалі, які ж саме вимоги заявлено позивачем до відповідача ОСОБА_4 ..
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивач не надала жодних належних допустимих та достовірних доказів на доведення того факту, що спірний транспортний засіб перебуває у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_1 .. 
Апеляційний суд погоджується з цим висновком суду першої інстанції.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6).
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано позивачем такої обставини.
Разом із тим, апеляційний суд доходить висновку, що помилкове посилання суду на інші обставини щодо відсутності доказів про придбання спірного майна за кредитні кошти - не впливають на правильність відмови у позові до цих відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 ..
Усі докази мають подаватися при пред`явлені позову до належних відповідачів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відсутності заяви про зменшення заявлених відповідачем ОСОБА_1 до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, із позивача на користь цього відповідача підлягають стягненню такі витрати у розмірі 5 000 грн. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя 

Судді