ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/549/21 пров. № А/857/55299/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі № 260/549/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Іванчулинцем Д.В. в м. Ужгород Закарпатської області 16 грудня 2025 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі також – ГУ ПФУ, відповідач) задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови листом за вих. № 424-299/111- 02/8-0700/21 від 04.02.2021 у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 1 від 06.01.2021 року, виданої Управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі також – Управління ДСНС) про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 за посадою, яку займав ОСОБА_1 перед звільненням з військової служби із врахуванням розміру посадового окладу - 6340,00. грн., окладу за військовим званням (підполковник) 1410,00 грн., надбавки за вислугу років (45%) - 3487,00 гри., надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (10%) 634,00 грн.. надбавки за особливості проходження служби (50%) - 5618,75 грн., премії (10%) - 634,00 грн., які передбачені згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі також – Постанова № 704).
Визнано протиправним повернення відповідачем до Управління ДСНС довідки № 1 від 06.01.2021 про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, оформлене листом за вих. № 0700-0307-5/1944.
Зобов`язано ГУ ПФУ прийняти видану Управлінням ДСНС довідку № 1 віл 06.01.2021 року (за формою, передбаченою додатком № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. № 45) про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р. та здійснити обчислення і перерахунок з 01.04.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 1 від 06.01.2021 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХIІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і військової служби, та деяких інших осіб» (далі також – Закон № 2262-ХIІ), статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень Постанови № 704, із врахуванням розміру посадового окладу - 6340,00 гри., окладу за військовим званням (підполковник) - 1410,00 гри., надбавки за вислугу років (45%) 3487.50 гри., надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (10%) - 634,00 грн., надбавки за особливості проходження служби (50%) 5618,75 грн., премії (10%) - 634,00 грн., які передбачені згідно Постанови № 704, а всього із суми грошового забезпечення 18124,25 грн., а також здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) з 05.03.2019 року.
07 листопада 2025 року представник позивача подав до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про зміну порядку і способу виконання рішення. В поданій заяві представник позивача просить суд змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 20.05.2021 року у справі № 260/549/21 в частині зобов`язання ГУ ПФУ здійснити виплату різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2019, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення, а саме: стягнути з ГУ ПФУ на користь позивача різницю між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії у сумі 115939,24 грн.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати, а заяву про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 260/549/21 задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, що зміна способу та порядку виконання судового рішення у даному випадку не вплине на виконання судового рішення, оскільки статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) містить пряму норму щодо зміни способу та порядку виконання судових рішень щодо пенсійних виплат, які не виконуються саме у частині виплати заборгованості, яка виникла внаслідок прийнятого судового рішення
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС України.
Разом з тим, Законом України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі також - Закон № 4094-IX), який набрав чинності 19.12.2024, були внесені суттєві зміни до положень статті 378 КАС України, зокрема й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Так, відповідно до змісту частин першої-третьої статті 378 КАС (у редакції Закону № 4094-IX, що діє з 19.12.2024) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Як видно з матеріалів справи, відповідач виконав усі в межах його компетенції дії, спрямовані на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі № 260/549/21.
ГУ ПФУ здійснило перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки № 1 від 06.01.2021, виданої Управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, з урахуванням раніше виплачених сум, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом № 4872-5009/Ш-02/8-0700/25 від 16.10.2025 року та розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 0704002106. За результатами такого перерахунку відповідач нарахував різницю в пенсії за минулий час за період з 01.04.2019 року по 30.09.2021 року в сумі 115939,24 грн. При цьому повідомив, що така різниця буде виплачена в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету України.
Тобто, станом на час виникнення спірного питання, невиплаченою залишається доплата, яка виникла як заборгованість за попередні періоди, як результат нарахування пенсії у неналежному розмірі.
Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.
Згідно статті 8 Закону № 2262-XII виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Звідси, слід зазначити, що органи ПФУ фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізовуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.
При цьому, головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - ПФУ.
Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу ПФУ.
Відповідно до частини першої статті 23 та статті 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.
Апеляційний суд враховує, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю ГУ ПФУ, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу ПФУ) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
Таким чином, оскільки виконання рішення суду у вказаній справі залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по пенсії позивачу.
З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, тому апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача, які наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі № 260/549/21.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть покликатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
Висновки аналогічні за змістом викладені Верховним Судом у постанові від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.
Оцінюючи покликання апелянта на відповідну практику Верховного Суду (постанову від 28 жовтня 2025 року у справі № 380/7706/22) апеляційний суд зазначає таке.
Як передбачено абзацом першим частини першої статті 378 КАС України, із заявою про зміну способу виконання судового рішення може звернутись, виключно стягувач чи виконавець.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 380/7706/22 зробив такі висновки щодо застосування норм частини третьої статті 378 КАС України:
«…Отже, у даній ситуації наявний факт частково невиконання відповідачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі № 380/7706/22, яке набрало законної сили, щодо виплати на користь позивача перерахованої пенсійної виплати, протягом більш ніж двох місяців.
75. Таким чином, застосування процесуального механізму, передбаченого абзацом другим частини третьої статті 378 КАС України, про зміну способу і порядку виконання судового рішення із зобов`язання вчинити дії на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахованої суми (313587,00 грн) є єдиним дієвим та ефективним заходом, спрямованим на реальне поновлення порушених соціальних прав громадянина, а не на формальне завершення виконавчого провадження.
76. Суд відхиляє доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладені у касаційній скарзі, щодо неможливості заміни зобов`язання вчинити дії на стягнення коштів, оскільки такий підхід є застарілим та таким, що не враховує змін, які відбулися у статті 378 КАС України згідно Законом № 4094-IX.
77. Суд вважає неправомірним будь-який формалістичний підхід до тлумачення статті 378 КАС України, який дозволяє суб`єкту владних повноважень зловживати процесуальними правами шляхом затягування виконання рішення, особливо у випадках, коли такий підхід нівелює реальне поновлення прав заявника.
78. Водночас позиція Верховного Суду, відображена, зокрема, в ухвалі від 03 березня 2025 року у справі № 160/5259/20, послідовно підкреслює, що формальне виконання зобов`язань без реального відновлення прав особи є неприпустимим, особливо у справах щодо пенсійних виплат. Судовий контроль має гарантувати ефективний захист соціальних прав.
79. Вищенаведений правовий підхід Верховного Суду полягає в тому, що метою судового контролю за виконанням рішення суду є не лише перевірка звіту боржника, а й забезпечення фактичного поновлення прав. Якщо виконання рішення про зобов`язання вчинити дії блокується неправомірною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, суд зобов`язаний обрати інший спосіб виконання, який забезпечить безумовне і реальне поновлення прав, а саме - стягнення коштів.
80. У свою чергу зміна способу виконання судового рішення не є створенням нового грошового зобов`язання, оскільки сума заборгованості у розмірі 313587,00 грн є чітко визначеною та нарахованою самим відповідачем. Відтак, суди обґрунтовано здійснили заміну невиконаного зобов`язання нарахувати та виплатити грошові кошти на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області цих коштів для забезпечення належної реалізації права позивача.».
Так, апеляційний суд у справі, що розглядається, встановив, що вказана позиція Верховного Суду викладена у справі, у якій суд встановив такі обставини:
- рішення суду щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат не виконується протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням;
- у справі відкрито виконавче провадження і здійснення виконавчих дій не призвело до фактичного виконання рішення суду.
Також апеляційний суд встановив, що відомості про відкриття (наявність) виконавчого провадження та про здійснення примусового виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , як у заяві про зміну способу виконання судового рішення, так і у апеляційній скарзі відсутні.
У цьому контексті апеляційний суд вважає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 380/7706/22 є нерелевантними до обставин справи за заявою ОСОБА_1 .
Зміна способу і порядку виконання рішення є процесуальним інститутом стадії виконання судового рішення. Тому на переконання апеляційного суду, можливість зміни способу виконання рішення суду без попереднього звернення до органів виконання суперечить чинній концепції регулювання процедури виконання судових рішень в цілому.
Інститут виконання судових рішень передбачає активні дії стягувача щодо ініціювання виконання. Органи виконавчої служби наділені механізмами примусового виконання рішення суду та повноваженнями щодо застосування санкцій за невиконання судового рішення.
Таким чином зміна способу виконання без використання цих механізмів нівелює зміст інституту виконання судових рішень, передбачений законодавством.
Апеляційний суд також зазначає, що звернення боржника (Пенсійного фонду України) до органу казначейського обслуговування, спроби виконання боржником рішення, намагання боржника виконати рішення суду чи часткове виконання боржником рішення, не позбавляють стягувача права ініціювати процедуру примусового виконання рішення, у випадку, якщо такі дії боржника є неефективними.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що як зазначено у пункті 3 «Суть проекту Закону» пояснювальної записки до проєкту Закону № 4094-ІХ (https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/1861803), на яку покликається Верховний Суд у справі № 380/7706/22, проектом Закону запропоновано доповнити ГПК України, ЦПК України та КАС України такими положеннями:
1) встановити, що невиконання боржником рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника вартості відповідного майна.
3) встановити, що в адміністративному судочинстві відсутність виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду не перешкоджає суду застосувати заходи судового контролю.
Стаття 381-1 КАС України «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах» складається з таких норм.
1. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
2. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Отже, встановлення чи зміна способу або порядку виконання рішення суду, що регламентовано статтею 378 КАС України не є формою судового контролю за виконанням судових рішень, а належить до інших процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у адміністративних справах.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що законодавець не мав на меті замінювати процедури примусового виконання рішення судів у вказаній категорії справ процедурами, пов`язаними із зміною способу чи порядку виконання судових рішень.
За таких обставин, на переконання апеляційного суду, частину третю статті 378 КАС України необхідно розуміти так, що застосування визначеною цією нормою підстави для зміни способу виконання рішення суду можливе після неефективності виконавчих процедур (враховуючи їх обов`язковість) протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням.
Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у справі № 380/7706/22, які викладені вище.
Так, на переконання апеляційного суду, відсутність активних дій заявника, спрямованих на примусове виконання рішення суду у справі, свідчить про те, що ОСОБА_1 не скористався усіма передбаченими законодавством засобами для виконання рішення суду у власній справі, а тому застосування процесуального механізму, передбаченого абзацом другим частини третьої статті 378 КАС України, в даному випадку, є передчасним.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до статті 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення у справі № 260/549/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк