Справа № 447/2713/25                                 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О. І. 
Провадження № 33/811/1776/25                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 рокуЛьвівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Войтович Оксани Михайлівни на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року,

в с т а н о в и в:

цією постановою   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.
       Стягнуто із   ОСОБА_1 судовий збір в користь держави у розмірі 605,60 гривень.
       Згідно постанови судді, 16 серпня 2025 року о 02 год. 40 хв. м.Миколаїв, бульвар Проектний,2 Львівської області  ОСОБА_1 керував без номерним електроскутером YADEA YD1200D-21, в стані аклогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням приладу Драгер Алкотест 6810. Стан алкогольного сп`яніння   підтверджується чеком Драгер номер 4857 від 16 серпня 2025 року, результат огляду 1,74 проміле, чим порушив п.2.9.а ПДР. Таким чином,  ОСОБА_1  вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
       В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Войтович О.М. покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною у зв`язку із порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що стороною захисту було надано докази, що ОСОБА_1 не отримував водійських прав станом на день вчинення ним адміністративного правопорушення, а отже, не є водієм у розуміння ПДР та положень ст. 130 КУпАП, відтак, підлягає покаранню у виді штрафу. 
Просить змінити оскаржувану постанову в частині позбавлення водійських прав на 1 рік на покарання без позбавлення права керування. 
       Правопорушник ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Войтович О.М., будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду, в судове засідання для участі в розгляді справи не з`явилися, проте, адвокат Войтович О.М., в апеляційній скарзі просила розгляд справи проводити у їх відсутності, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності правопорушника ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Войтович О.М. 
       Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
       Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
       Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.9а Правил дорожнього руху України, яким водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
               Висновок судді про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130  КУпАП  є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та не оспорюється. 
Щодо незгоди апелянта із накладеним стягненням у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, апеляційний суд зазначає наступне. 
       Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.  
       Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч.1 ст. 130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, який обов`язково поєднаний із позбавленням права керування транспортними засобами.
       При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
        При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.
       Водночас, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія на час вчинення правопорушення не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20).
       Крім цього, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.
       Так, у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року ЄСПЛ у складі його Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, відомості про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
       З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає. 
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Войтович О.М. – залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 рік - без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                  Галапац І.І.