Справа № 444/3914/24                         Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р. Б. 
Провадження № 22-ц/811/1184/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Підлужного В.І.;
позивачки ОСОБА_1 та її представниці 
– адвоката Найди І.А.;
відповідача ОСОБА_2 та його представника 
– адвоката Васечка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Васечка Юрія Андрійовича, представника ОСОБА_2 , на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування – Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 13.04.2008 року у позивачки з відповідачем (які в шлюбі не перебували) народилась донька  ОСОБА_3 , яка проживає разом із відповідачкою.
18 червня 2009 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області присуджено до стягнення з ОСОБА_2 щомісячне стягнення аліментів на дитину у сумі 300 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 18.05.2009 року, однак свої аліментні зобов`язання за згаданим рішенням суду відповідач добросовісно не виконував і станом на 20 лютого 2024 року його заборгованість по сплаті аліментів становила 65 397 грн. 06 коп., яку він «зумів … погасити всього за 4 місяці».
На даний час в провадженні суду знаходиться цивільна справа № 447/1617/24 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат. 
Зазначалося, що на даний час відповідач щомісяця сплачує аліменти, бере довідки про відсутність боргів і користується правами, які йому надає статус багатодітного батька. Позивачка вважає, що сплата аліментів є вимушеним кроком з боку відповідача, який обумовлений виключно його корисливими мотивами, а не турботою про доньку, з якою він не спілкується, її здоров`ям, навчанням та розвитком не цікавиться, в результаті чого донька сторін повністю позбавлена батьківського піклування, що і стало підставою для позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неї (а.с. 1-5).
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року позов задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 169-175).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає посилання суду на те, що «відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини», таким, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки такого обов`язку відповідно до частини 2 ст. 143 СК України і не мав. 
Зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам, які свідчать про відсутність у ОСОБА_2 будь-яких доходів, які б дозволяли належним чином утримувати дитину, та не врахував, що на утриманні відповідача перебуває ще двоє неповнолітніх дітей, а саме - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зумовлювало складне матеріальне становище відповідача та труднощі зі своєчасною сплатою аліментів. 
Вважає, суд не надав правової оцінки тому, що 29 серпня 2024 року ОСОБА_2  скерував на адресу виконавчого комітету Миколаївської міської ради заяву з проханням про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Листом №35/03-50/2937 від 01 жовтня 2024 року Миколаївська міська рада повідомила, що від неповнолітньої ОСОБА_3  надійшла заява про те, що вона не бажає спілкуватися із відповідачем та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питань зазначених у заяві.Звертає увагу, що відповідач має намір налагодити зв`язок між донькою, бажає виправитися та приділяти достатньою мірою часу та зусиль на виховання доньки, однак позивачка ОСОБА_1 не бажає щоб відповідач приймав участь у вихованні їхньої доньки та спілкуванні з нею і форму спілкування з ним обрала виключно через суд (том 1, а.с. 211-219).

07 травня 2025 року до Львівського апеляційного суду позивачка через підсистему Електронний Суд подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення (том 1, а.с. 242-251).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки і її представниці, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків (одного з батьків) батьківських прав, а у роз`ясненнях, які містяться у п.п. 15 і 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» (з наступними змінами і доповненнями), звернуто увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає) те, що:
-сторони в шлюбі ніколи не перебували і мають спільну доньку,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 8), яка з дня свого народження проживає разом з матір`ю, позивачкою ОСОБА_1 ;
-з травня 2009 року з відповідача ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2009 року в інтересах позивачки ОСОБА_1 проводилось утримання аліментів на утримання їхньої спільної доньки ОСОБА_6 (том 1, а.с. 9-15);
-сторони (батьки неповнолітньої ОСОБА_6 ) проживають у різних населених пунктах, які знаходяться на відстані приблизно 80 км один від одного;
-сама неповнолітня, ІНФОРМАЦІЯ_1 (повних 16 років), проживаючи з мамою, з відповідачем спілкуватися не бажає (том 1, а.с. 59);
-аліменти відповідач сплачував не регулярно і не в повному обсязі, в результаті чого у нього постійно була заборгованість по їх сплаті, яку станом на 07.08.2024 року він погасив (том 1, а.с. 24-зворот; 91). Тобто, станом на час звернення позивачки до суду з даним позовом (17.09.2024 року) така заборгованість була відсутньою;
-в подальшому відповідач ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив позивачці пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки у сумі 121 159 грн. 19 коп., а також 15 172 грн. 02 коп. додаткових витрат на утримання згаданої неповнолітньої (том 2, а.с. 40-54); 
-на утриманні відповідача у шлюбі з іншою жінкою перебувають двоє неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
З урахуванням всіх наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що змінити поведінку відповідача, як батька неповнолітньої ОСОБА_7 , в кращу сторону вже неможливо, а тому до нього слід застосувати такий крайній захід впливу, як позбавлення його батьківських прав стосовно згаданої неповнолітньої.

Згідно висновку Верховного Суду, який сформовано у постанові від 13.07.2023 року у справі № 705/3040/18, думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Такий підхід також відповідає практиці ЄСПЛ, який зазначає, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку (див. рішення у справі «Вихованок проти України», заява № 12962/19, пункт 32, від 07.10.2021 року).

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
На думку колегії суддів, під час надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав орган опіки та піклування питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав дослідив не в повному обсязі і згаданий висновок не містить переконливих доводів про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки (том 1, а.с. 24-25).

Як вже зазначалося вище, станом на час звернення до суду з даним позовом у відповідача вже була відсутньою заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки, а станом на час апеляційного розгляду справи відповідач вже повністю сплатив позивачці пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки у сумі 121 159 грн. 19 коп., а також 15 172 грн. 02 коп. додаткових витрат на утримання згаданої неповнолітньої.

Колегія суддів вважає, що за наведених обставин відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача спрямована на свідоме ухилення чи нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо участі у житті неповнолітньої доньки, а тому приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_8 , представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 листопада 2025 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.