Справа № 161/19006/25  Провадження №33/802/36/26 	Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А. М. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року         місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КпАП України, та на підставі ст.36 КпАП України накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 09.09.2025 року о 14 годині 30 хвилин, в селі Тарасове по вулиця Центральна, 22, керувала транспортним засобом марки «Форте», номер кузова НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився в КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради», чим порушила вимоги п.2.9 «а» ПДР України.
Крім того, 09.09.2025 року о 14 годині 30 хвилин, в селі Тарасове по вулиці Центральна, 22, ОСОБА_1 , керуючи електро трициклом марки «Форте», номер кузова НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, була неуважною та допустила наїзд на поребрик, в результаті чого електротрицикл перекинувся, чим порушила вимоги п.п.12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження із матеріальними збитками, а водій спричинив собі тілесні ушкодження.
Таким чином ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.29).
Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо транспортного засобу, яким вона керувала, оскільки електричний трицикл марки «FORTE FEMILY Р600» є велосипедом із двигуном потужністю 600 Вт. Згідно ПДР України він не є механічним транспортним засобом, а тому не вимагається його державна реєстрація і отримання відповідної категорії для його водіння. Законодавством України він не прирівнюється до мотоциклів. Згідно із нормами Конвенції про дорожній рух найбільш прийнятною його класифікацією є велосипед із двигуном. До водія такого транспортного засобу ставляться вимоги як до водія велосипеда, про що сказано више.
Вказує на те, що вона, керуючи трициклом, усвідомлювала, що керує саме велосипедом з двигуном. За порушення ПДР відносно неї слід було б скласти протокол за ст.127 КпАП України.
Просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2025 року скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.32). 
В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи (а.с.37), не з`явилася, клопотань про перенесення розгляду справи не подавала. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.
За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КпАП України, за обставин, викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. 
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданих адміністративних правопорушень за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами. Так, її вина у вчиненні цих адміністративних проступків доводиться: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 450694 від 11.09.2025 року(а.с.1);
-протоколом про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 450677 від 11.09.2025 року (а.с.2);
-рапортами від 09.09.2025 року (а.с.3, 4, 5);
-протоколом огляду місця події від 09.09.2025 року (а.с.6);
- схемою місця ДТП від 09.09.2025 року (а.с.7);
-фото таблицями з місця ДТП (а.с.8); 
-письмовою заявою ОСОБА_1 від 09.09.2025 року (а.с.10);
-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.09.2025 року (а.с.11);
- довідкою КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради від 09.09.2025 року (а.с.12);
-письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 09.09.2025 року (а.с.13); 
-письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 09.09.2025 року (а.с.14);
-письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 09.09.2025 року (а.с.15);
-відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції (а.с.16);
-копією результату токсикологічного дослідження № 2544 від 11.09.2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.25).
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих нею адміністративних правопорушень є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Не заслуговують на увагу суду доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про те, що вона не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки електричний трицикл марки «FORTE FEMILY Р600»не відноситься до механічних транспортних засобів. Так, апеляційний суд погодитись з такими не може зважаючи на наступне.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. 
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Транспортні засоби поділяють на механічні та немеханічні.
До немеханічних транспортних засобів належать ті, які призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо).
Відповідно до п.1.10 Розділу 1 Правил, механічний транспортний засіб – це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Термін охоплює всі види механічних транспортних засобів, включаючи трамваї і тролейбуси, а також трактори і самохідні машини.
Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електро трицикл, і в вузькому - механічний транспортний засіб.
Відповідно до положень ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Втім, норма статті 130 КпАП України встановлює відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду слідує, що будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів. Із визначення випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №278/3362/15-к від 01.03.2018 року.
Отже, коли електроскутер служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, тому він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом.
Відповідно до вимог Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року, який набрав чинності 23.03.2023 року внесено зміни до Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якого, транспортним засобом є також низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Пунктом 1.5 ПДР України встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
У постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 127/5920/22 вказано, що джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди; використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається з матеріалів справи, то ОСОБА_1 керувала електричним трициклом марки «FORTE FEMILY Р600», який обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою двигуна, а тому на підставі викладеного вище, електричний трицикл, яким керувала ОСОБА_1 , є транспортним засобом в розумінні ч.1 ст.130 КпАП України, і відтак в діях останньої є склад адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею.
З вище викладеного слід зробити висновок, що електричний трицикл є транспортним засобом, а ОСОБА_1 в ситуації, що розглядається, була учасником дорожнього руху, яка мала дотримуватись вимог ПДР України.
Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
Такими чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності її вини у вчиненні правопорушень, на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ст.124 КпАП України, шляхом закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33, 36 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КпАП України, залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.