ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16847/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури до Голобської селищної ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерство культури України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури (далі - позивач) звернувся із позовною заявою до Голобської селищної ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерство культури України (далі- МКУ, 3-тя особа) про визнання протиправною бездіяльності щодо неутворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини; зобов`язання утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що положення Закону України «Про охорону культурної спадщини», закріплюють імперативну норму щодо утворення органом місцевого самоврядування спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (відповідних виконавчих органів охорони культурної спадщини) у складі виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, зокрема у випадку занесення населеного пункту до Списку історичних населених місць України.
Разом з тим з інформації Голобської селищної ради від 28.03.2024 №507/110-2-40.1.19/2-24 та від 01.12.2025 №1543/110-2-40/1/19/2-25 вбачається, що селищною радою на даний час не створено спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини.
На даний момент часткове виконання обов`язків щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання покладені на сектор культури, туризму, молодіжної політики та соціального захисту населення Голобської селищної ради. 
Разом з тим, Голобська селищна рада повідомила, що в майбутньому при плануванні бюджету селищної ради та її структурних підрозділів буде вжито заходів, спрямованих на утворення спеціально уповноваженого органу у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно з листів Волинської обласної державної адміністрації від 15.03.2024 №2363/54/2-24 та листів Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації від 01.04.2025 №512/02.1-24/2-25 та від 12.08.2025 №1323/02.1-24/2-25 встановлено, що звернень, пропозицій щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та призначення його керівника від Голобської селищної ради, не надходило. 
З листів Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 04.04.2025 №06/113/3541-25 та від 13.08.2025 №06/13/7722-25 вбачається, що за погодженням щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини Голобська селищна рада Волинської області до останнього не зверталась.
З огляду на вказане прокурор просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.
Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі відповідач отримав 05.01.2026 у зареєстрований через підсистему «Електронний суд» кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте правом подачі відзиву, у становлений ухвалою строк, не скористався.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України затверджено Список історичних населених місць України, у який увійшло селище Голоби Волинської області (дата заснування або перша писемна згадка – середина XVI століття).
Відтак на відповідача покладений обов`язок щодо створення відповідного виконавчого органу населеного пункту, занесеного до списку історичних населених місць України, який утворюється міською радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Разом з тим з інформації Голобської селищної ради від 28.03.2024 №507/110-2-40.1.19/2-24 та від 01.12.2025 №1543/110-2-40/1/19/2-25 вбачається, що селищною радою на даний час не створено спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини. 
На даний момент часткове виконання обов`язків щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання покладені на сектор культури, туризму, молодіжної політики та соціального захисту населення Голобської селищної ради. 
Голобська селищна рада повідомила, що в майбутньому при плануванні бюджету селищної ради та її структурних підрозділів буде вжито заходів, спрямованих на утворення спеціально уповноваженого органу у сфері охорони культурної спадщини. 
Згідно з листів Волинської обласної державної адміністрації від 15.03.2024 №2363/54/2-24 та листів Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації від 01.04.2025 №512/02.1-24/2-25 та від 12.08.2025 №1323/02.1-24/2-25 встановлено, що звернень, пропозицій щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та призначення його керівника від Голобської селищної ради, не надходило. 
З листів Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 04.04.2025 №06/113/3541-25 та від 13.08.2025 №06/13/7722-25 вбачається, що за погодженням щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини Голобська селищна рада Волинської області до останнього України не зверталась.
З огляду на те, що відповідачем не утворено спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини відповідно до вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеним у позові, суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом.
За правилами ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України від 08.06.2000 №1805-ІІІ «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-ІІІ).
За змістом преамбули Закону №1805-ІІІ об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до дефініцій, закріплених у ст. 1 Закону №1805-III, культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно з ч.1 ст. 3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини, до яких, серед інших, належать виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.
Частиною 3 ст. 3 Закону №1805-III визначено, що відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.
Органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради щорічно звітують перед центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини (ч. 3 ст. 6 Закону №1805-III).
Таким чином, на відповідний орган сільської, селищної, міської ради у сфері охорони культурної спадщини покладені відповідні функції щодо збереження пам`яток місцевого значення, а відсутність такого органу створює загрозу їх пошкодження чи знищення, а також уникнення фінансової відповідальності особами, якими допущено порушення вимог Закону № 1805-III.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За нормами абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) виконавчі органи рад органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Стаття 5 Закону №280/97-ВР визначає, що до системи місцевого самоврядування входять, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч.1 ст. 11 Закону №280/97-ВР).
Відповідно пп. 5 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.
За змістом пп. 10 п. «б» ст. 32 Закону №280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Приписами ч. 5, 6 ст. 3 Закону №1805-III унормовано, що виконавчий орган сільської, селищної, міської ради з питань, передбачених підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 31 і підпунктом 10 пункту «б» статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підконтрольний відповідним органам виконавчої влади.
Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
З матеріалів справи встановлено, що Голобською селищною радою не утворено спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини, що підтверджується листами відповідача у відповідь на звернення прокурора, в яких повідомляється, що міською радою опрацьовується питання щодо створення окремого органу охорони культурної спадщини.
Суд, у свою чергу, зазначає, що положення Закону №1805-ІІІ встановлюють вимоги щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини, зокрема у населених пунктах, занесених до Списку історичних населених місць України, а не покладення окремих та вибіркових повноважень у сфері охорони культурної спадщини на інші виконавчі органи ради, як це зроблено відповідачем.
Неутворення відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та недотримання порядку призначення його керівника може стати передумовою визнання винесених, прийнятих, виданих неуповноваженим органом/особами розпоряджень, рішень, приписів, постанов, незаконними, а відтак відсутності державних механізмів захисту об`єктів культурної спадщини.
Таким чином, спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини Голобською селищною радою повинен бути утворений радою у складі її виконавчих органів у формі відділу, управління або іншого органу.
Відтак, Голобська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, допустила у спірних правовідносинах протиправну бездіяльність, оскільки всупереч вимог згаданих нормативно-правових актів у складі виконавчих органів міської ради, як населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, не утворила спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини - відповідний виконавчий орган.
При цьому, на запити окружної прокуратури міською радою не наведено об`єктивних причин неутворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та не надано доказів того, що такий орган буде утворений.
Зважаючи на вищенаведене, суд виснує, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неутворення у складі виконавчих органів ради спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та зобов`язання відповідача утворити у складі виконавчих органів ради спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, погодивши його у встановленому законом порядку.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки, позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, відсутні підстави вирішувати питання про їх розподіл.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Голобської селищної ради Волинської області щодо неутворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини.
Зобов`язати Голобську селищну раду утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Позивач: керівник Ковельської окружної прокуратури (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Шевченка, 7, код ЄДРПОУ 0290991523).
Відповідач: Голобська селищна рада (45070, Волинська область, Ковельський район, селище Голоби, вулиця Ковельська, 1, код ЄДРПОУ 04333141).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерство культури України (вулиця Івана Франка, 19, місто Київ, 01601, код ЄДРПОУ 43220275).

Суддя В.В. Дмитрук