Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
19 січня 2026 року № 520/4563/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Бадюкова Ю.В.,
при секретарі судового засідання – Трунова М.В., 
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представників:
позивача – Жовтої А.С.,
відповідача – Дьяченка А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту – відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ) в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 №4200 від 08.12.2024 року «Про результати службового розслідування».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно акту службового розслідування нестача паливо-мастильних матеріалів (далі ПММ) та майнова шкода завдана в періоді, коли його ще не було призначено на посаду начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 . Так, наказом № 243 від 30.08.2024 р. його було призначено на вказану вище посаду, а відповідно до акту службового розслідування «основними порушеннями та недоліками було визначено заміну облікових документів в донесеннях поданих до військової частини НОМЕР_2 за липень та серпень 2024 року.
Також вказує, що до повної матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у випадках, передбачених ч. 2 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, № 160-ІХ, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою. Отже, щоб притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 3 Закон України від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка, за вказаним пунктом, може бути у формі умислу або необережності. З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до повної матеріальної відповідальності, позивач вважає, що відповідачем не доведено склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою. 
Вважає, що оскаржуваний наказ винесений всупереч вимогам законодавства, просить скасувати як незаконний.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Представником відповідача було подано додаткові пояснення у справі в яких заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні, на підстав того, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 30.08.2024 № 243 Позивач був призначений начальником служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 .
Військова частина НОМЕР_4 перебуває в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 .
29.08.2024, згідно з комісійним актом прийому-здачі справ та посади начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 (з додатками), затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , головний сержант ОСОБА_2 – передав справи та посаду, а старший лейтенант ОСОБА_3 – прийняв та приступив до виконання обов`язків начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 .
Змістом зазначеного Акту прийому-здачі справ та посади, під час проведення зняття залишків на складі пального та мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 фактично втрат та нестач – не виявлено. Облік заведений та ведеться в повному обсязі. Облікові реєстри заведені та зареєстровані за номенклатурою 2023 року. Майно в наявності.
29.10.2024 робочою групою військової частини НОМЕР_2 , в період з 26.10.2024 по 27.10.2024 була здійснена перевірка військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , в ході якої було виявлено нестачу.
Згідно відомості № 38 від 29.10.2024, вартість нестачі, виявленої комісією військової частини НОМЕР_2 на складі пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , склала 932 725, 30 грн.
Відповідно до рапорту від 29.10.2024, під час здійснення перевірки військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 було виявлено нестачу пально-мастильних матеріалів, а також неналежний стан ведення службою пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 документального обліку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.10.2024 № 4738 за фактом нестачі пально-мастильних матеріалів, а також неналежного стану ведення службою пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , було призначене службове розслідування.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 4200 від 08.12.2024 "Про результати службового розслідування", за порушення вимог абзацу 2 статі 11, статей 16, 76 та 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, начальника служби пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА".
Вході службового розслідування було з`ясовано:
1) Наявність шкоди заподіяній державі внаслідок нестачі військового майна;
2) Протиправна поведінка Позивача у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків та порушенням, визначеними зазначеними в акті службового розслідування, нормативно-правових норм;
3) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою Позивача та завданою шкодою (прийняття без зауважень і нестач посади начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , а також майна та документації служби пального та мастильних матеріалів; не проведення замірів залишків пального та мастильних матеріалів; не перевірка прийнятої документації).
4) Ступінь заподіювання матеріальної шкоди (нестача військового майна на суму 932 725,30 грн).
5) Бездіяльність Позивача (необережна форма вини), який не вжив належних заходів контролю за ввіреним йому майном та заходів щодо запобігання його незаконному витрачанню, внаслідок чого спричинено матеріальну шкоду.
Вищевикладене підтверджується актом службового розслідування, який свідчить, що у військовій частині НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 виявлено нестачу на суму 932 725, 30 грн.
Відповідач вказує, що позивач змістом позовної заяви та доданими до неї документами жодним чином не спростував висновків акта службового розслідування та протиправність виданого на його підставі спірного наказу, а, навпаки, фактично підтверджено власні протиправні дії (я не перевірив цю інформацію, а саме: мною не були проведені заміри залишків пального в цистернах автомобільних засобів заправки та на підрозділах, додатки, із-за їх відсутності не були звірені з фінансовою службою. Також, цьому сприяла відсутність особового транспорту та велика відстань між підрозділами. Також, доводжу до вашого відома, що я не мав можливості виявити дійсну кількість пально-мастильних матеріалів, які рахувались на складі та на підрозділах військової частини НОМЕР_4 ).
Підсумовуючи викладене відповідач стверджую про правомірність висновку щодо притягнення Позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Ухвалою від 23.10.2025 р. постановлено подальший розгляд адміністративної справи № 520/4563/25 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Представником позивача були подано заперечення на додаткові пояснення від 01.12.2025 та додаткові пояснення у справі від 16.01.2026, згідно яких зазначає про наявність порушень обліку пального та підробку і виправлення облікових документів у періодах, коли позивача ще не було призначено на посаду начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 , службовим розслідування не доведено вини та прямого умислу на завдання шкоди, при цьому наводить практику та висновку Верховного Суду.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві, запереченнях та письмових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у поданих письмових поясненнях по справі, оскільки відсутні підстави для скасування наказу, у тому числі й через те, що наказу цілому стосується не лише позивача, а й інших посадових осіб, притягнутих до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 243 від 30.08.2024 р. старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 30.08.2024 р. призначено на посаду начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 .
03.10.2024 року діловодом тилу військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_5 було складено на ім`я заступника командира батальйону з тилу – начальника тилу військової частини НОМЕР_4 рапорт (вх. Вч НОМЕР_4 від 04.10.2024 за № 3147) про те, що: «при підготовці документів для звіту служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 за період з 21.08.2024 по 20.09.2024 року мною було виявлено невідповідність документів, поданих до військової частини НОМЕР_2 , з обліковими документами військової частини НОМЕР_4 . При перевірці документів попередніх періодів мною було виявлено певідповідність документів за періоди 21.06.2024 по 20.07.2024 та з 21.07.2024 та 20.08.2024 року.». 
В свою чергу рапортом від 03.10.2024 р. заступник командира батальйону з тилу – начальника тилу військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_6 направив рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_4 по суті рапорту ОСОБА_7 та проханням у зв`язку з цим призначити позапланову інвентаризацію служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 (вх. Вч НОМЕР_4 від 04.10.2024 за № 3147).
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.10.2024 № 938, було призначено позапланову інвентаризацію військового майна служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 станом на 06.10.2024.
14.10.2024 інвентаризаційною комісією було складено акт інвентаризації
майна служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 
військової частини НОМЕР_2 , в період з 06.10.2024 по 16.10.2024, затверджений командиром військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_8 , згідно якого було виявлено нестачу:
- дизельного пального марки ДП-Л-ЄВР05-ВО - 33 253 кг.;
- автомобільного бензину марки А- 80 ДЗ - 5 675 кг.;
- дизельного пального марки ДП-АРК-Євро5-ВО - 383 кг.;
- оливи марки Літол 24-156 кг.; 
- оливи марки РЖ - 10 кг.; 
- тосолу марки 40 (ОЖ) - 22 кг.; 
- гальмівної рідини марки ТОМЬ - 15 кг.; 
- колонки Шельф 100V 40-1-1 (RH-40) - 1 шт.;
- бочки БСО-1 -200 - 20 шт.;
- бочкопідіймача з ручним приводом БР-350 - 1 шт.; 
- відра оцинкованого заправного - 5 шт.; 
- насоса БКФ-4 - 1 шт.; 
- колонки КМП-10-2 шт.
Крім того, за змістом зазначеного акту, основними порушеннями та недоліками було визначено заміну облікових документів в донесеннях поданих до військової частини НОМЕР_2 за липень та серпень 2024 року, а саме: дорожніх листів, зведених відомостей виданого пального в підрозділи та зведених відомостей використаного пального, роздавальних відомостях, які були допущені з вини начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 головного сержанта ОСОБА_9 , який в період з 01.07.2024 по 30.08.2024 виконував обов`язки начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 . Порушено клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування для встановлення винних осіб.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.10.2024 №4738 «Про призначення службового розслідування» за фактом нестачі пально-мастильних матеріалів, а також неналежного стану ведення службовою пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , було призначене службове розслідування.
Начальником логістики – заступником командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_10 був складений акт службового розслідування б/н б/д, затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_11 «__» ___ 2024 року (далі по тексту – акт службового розслідування). 
Так, згідно акту службового розслідування встановлено, що метою встановлення реального стану справ по напрямкам тилового забезпечення, розпорядженням штабу військової частини НОМЕР_2 № 8471 від 25.10.2024, у військовій частині НОМЕР_2 була створена робоча група для проведення перевірки господарської діяльності в районі зосередження та командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника тилу логістики військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_12 від 29.10.2024, під час здійснення перевірки військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 було виявлено нестачу пально-мастильних матеріалів, а також неналежний стан ведення службою пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 документального обліку.
Згідно з п.п.3.2, 3.3 розділу 3 Акту службового розслідування - 29.08.2024, згідно комісійного акту прийому-здачі справ та посади начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 (з додатками), затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_13 , головний сержант ОСОБА_2 - передав справи та посаду, а старший лейтенант ОСОБА_3 - прийняв та приступив до виконання обов`язків начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 .
Змістом зазначеного Акту прийому-здачі справ та посади, під час проведення зняття залишків на складі пального та мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 фактично втрат та нестач - не виявлено. Облік заведений та ведеться в повному обсязі. Облікові реєстри заведені та зареєстровані за номенклатурою 2023 року. Майно в наявності.
Як зазначено у п. 3.4. акту службового розслідування, 29.10.2024 робочою групою військової частини НОМЕР_2 , у складі: голови комісії майора ОСОБА_12 , членів комісії: старшого лейтенанта ОСОБА_14 , майора ОСОБА_15 , молодшого сержанта ОСОБА_16 та солдата ОСОБА_17 , в період з 26.10.2024 по 27.10.2024 була здійснена перевірка військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , в ході якої були встановлені наступні недоліки:
- Книга № 1 (Додаток 46) обліку наявності та руху матеріальних засобів (пального та мастильних матеріалів) - відсутня реєстрація, відсутні звірки з підрозділами, виправлення проводяться не відповідно нормам наказу № 124 "Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України", відсутні підписи матеріально відповідальних осіб;
- Книга обліку технічних засобів (Додаток 46) - відсутня реєстрація, відсутні звірки з підрозділами;
- Додаток № 1 реєстрація та рух облікових документів служби пально- мастильних матеріалів - відсутня реєстрація, відсутні підписи матеріально- відповідальних осіб про отримання накладних (роздавальних відомостей);
Книга результатів звірки військового майна (Додаток 8) - відсутня при проведенні перевірки;
- Книга обліку наявності та руху військового майна (Додаток 13) - відсутня реєстрація, ведення з виправленнями;
- донесення за звітні періоди з травня по жовтень - через систематичну присутність помилок, були передані на переробку до військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 . Після чого, були здані до служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 без реєстрації, підписів командирів підрозділів та командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 ;
- некоректне списання пального через відсутність зазначення марки пального, та невірні розрахунки витрат пально-мастильних матеріалів в шляхових листах згідно з інструкцією з нормування та застосування пального, мастил і спеціальних рідин на озброєнні та військовій техніці Збройних Сил України;
- в Додатках №13 підрозділів відсутні записи про звірки зі службою пально-мастильних матеріалів з травня 2024 року.
Одночасно з цим, під час перевірки складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , було виявлено нестачу, а саме:
- автомобільного бензину марки А-92-Євро-5 ЕО - 533 кг.; 
- автомобільного бензину марки А-95-Євро-5 ЕО - 228 кг.; 
- автомобільного бензину марки А-80 ДЗ - 4 169 кг.; 
- дизельного пального марки ДП-Л-Євро-5 ВО - 15 776 кг.; 
- дизельного пального марки ДП-АРК-Євро-5 ВО - 1 299 кг.; 
- мастила марки SAE 5w40 CI-4/SL - 22 кг.; 
- мастила марки Олива моторна Мт16п - 36 кг.; 
- мастила марки Тап-15В - 20 кг.
При цьому, згідно з останнім абзацом п.3.4. розділу 3 акту службового розслідування: «Відомості, які зазначені в акті б/н інвентаризації військового майна служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 від 14.10.2024, свого підтвердження не знайшли. Сам акт не був зареєстрований в стройовій частині військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , що підтверджує факт неналежного ведення документообігу у військовій частині НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 та унеможливлює його використання як джерела доказів.».
Відповідно до п.3.5. акту службового розслідування головний сержант ОСОБА_18 під час проведення службового розслідування надав пояснення згідно яких 29.08.2024 ним було передано без зауважень і нестач посаду начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , а також майно та документацію служби, старшому лейтенанту ОСОБА_19 . Щодо виявлених робочою групою військової частини НОМЕР_2 фактів нестачі, головний сержант ОСОБА_20 пояснити нічого не зміг з огляду на те, що від дати передачі посади і майна доступу до служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 - не мав. Одночасно вказав на тиск на нього зі сторони заступника командира батальйону з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_21 , який примушував його написати заяву-скаргу на начальника служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 зі звинуваченнями у примусовому оформленні накладних на видачу пально-мастильних матеріалів, які не видавались.
В свою чергу під час службового розслідування позивач у письмових поясненнях від 07.11.2024 року зазначив, зокрема, що: «в акті прийому-передачі посади ніяких втрат нестач та недоліків к ведені облікових документів вказано не було. Вся звітна інформація для оформлення акту була надана мені ТВО начальника служби паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 головним сержантом ОСОБА_18 .
У зв`язку з відсутністю досвіду у цій справі я не перевірив цю інформацію, а саме: мною не були проведені заміри залишків пального в цистернах автомобільних засобів заправки та на підрозділах, додатки, із-за їх відсутності не були звірені з фінансовою службою. Також, цьому сприяла відсутність особового транспорту та велика відстань між підрозділами.
Також доводжу до вашого відома, що я не мав можливості виявити дійсну кількість пально-мастильних матеріалів, які рахувались на складі та на підрозділах військової частини НОМЕР_4 у зв`язку з тим, що ТВО начальника служби ПММ військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_18 у якого знаходились всі додатки, переписував їх декілька разів по невідомій мені причині. Додатки були передані мені вже після переїзду військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_3 перед звіркою зі службою ПММ військової частини НОМЕР_2 за вересень місяць. Після цього і була виявлена нестача пального, а саме: залишок ДП на складі складав приблизно 15000тн., якого фактично на складі не було. Щоб зрозуміти причину такої нестачі ми вирішили перевірити звітні документи за передні періоди, в яких і виявили підроблені та замінені дорожні листи, в яких кількість отриманого та використаного пального,показники одометрів не відповідали архівним копіям Автомобільної служби військової частини НОМЕР_4 , також кількість виданого пального була змінена і в роздавальних відомостях. Про все це було доведено до заступника командира батальйону з тилу - начальнику тилу військової частини НОМЕР_4 майору ОСОБА_22 . Після чого командиром в/ НОМЕР_5 була призначена комісія для проведення інвентаризації складу паливо-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 . В ході інвентаризації була виявлена нестача пально-мастильних матеріалів, кількість якої ми не можемо вирахувати у зв`язку з тим, що облікові документи, які вів тво начальника служби ПММ головний сержант ОСОБА_18 до мого призначення на посаду не заповнені, а та інформація, яка в них була не відповідає дійсності, що робило неможливим визначити кількість паливо-мастильних матеріалів, яких не вистачає на складі.
У зв`язку з цим мені була дана вказівка переписати додаток №47 та данні за останні місяці (із-за відсутності точних даних кількості залишків пального) записувати олівцем для зручності у подальшому коригуванні даних.
Також довожу до вашого відома, що під час прийому – передачі посади фактичної перевірки комісією, до складу якої входили: голова комісії – заступник командира військової частини з озброєння – начальник технічної частини в/ч НОМЕР_4 майор ОСОБА_23 та члени комісії - начальник речової служби тилу в/ч НОМЕР_4 ст. лейтенант ОСОБА_24 , діловод технічної частини в/ч НОМЕР_4 ст. солдат ОСОБА_25 , а також той, хто передає посаду – головний сержант ОСОБА_18 , кількості пально – мастильних матеріалів на складі військової частини НОМЕР_4 проведено не було».
У п.3.9. акту службового розслідування вказано, що відповідно до наданих під час проведення службового розслідування пояснень старшого солдата ОСОБА_26 , він не мав доступу до облікових документів які, вже після прийому-здачі посади начальника служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 головним сержантом ОСОБА_27 старшому лейтенанту ОСОБА_28 , знаходились у головного сержанта ОСОБА_27 .
Згідно відомості № 38 від 29.10.2024, вартість нестачі, виявленої комісією військової частини НОМЕР_2 на складі пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , склала 932 725,30 грн. (дев`ятсот тридцять дві тисячі сімсот двадцять п`ять гривень тридцять копійок) (п. 3.10 акту).
Як вказано в акті службового розслідування вина начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 виражається у формі недбалості. Своїми діями начальник служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_3 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: статті 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 11, 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 2 Інструкції № 440, підпункти 3.1.1 та 3.1.9 пункту 3 Положення № 300.
У п. 5.6. розділу 5 акту службового розслідування запропоновано за порушення вимог абзацу 2 статті 11, статей 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 притягнути, до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА".
Згідно з п. 5.11. вказаного акту за шкоду, заподіяну державі внаслідок нестачі вищезазначеного військового майна, керуючись статтями 3, 6 та 9 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб", притягнути до пропорційної повної матеріальної відповідальності начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 та начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 головного сержанта ОСОБА_9 , у розмірі 932 725,30 грн. (дев`ятсот тридцять дві тисячі сімсот двадцять п`ять гривень тридцять копійок).
Згідно з п. 5.12 акту - у відповідності до абзацу 10 пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, не виплачувати у т.ч. ОСОБА_1 , преміювання у повному обсязі за грудень місяць 2024 року.
Виявлену суму завданої шкоди державі у розмірі 932 725,30 грн. (дев`ятсот тридцять дві тисячі сімсот двадцять п`ять гривень тридцять копійок) - за нестачу майна номенклатури служби забезпечення пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , занести до Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_2 пропорційно поділену на винних осіб - начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 та начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 головного сержанта ОСОБА_9 ;
у відповідності пункту 1 статті 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" стягнення суми завданої шкоди державі у розмірі 932 725,30 грн. (дев`ятсот тридцять дві тисячі сімсот двадцять п`ять гривень тридцять копійок) здійснювати пропорційно щомісяця із грошового забезпечення:
старшого лейтенанта ОСОБА_4 , начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , стягнення суми завданої шкоди державі у розмірі 466 362,65 грн. (чотириста шістдесят шість тисяч триста шістдесят дві гривні шістдесят п`ять копійок);
головного сержанта ОСОБА_9 , начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , стягнення суми завданої шкоди державі у розмірі 466 362,65 грн. (чотириста шістдесят шість тисяч триста шістдесят дві гривні шістдесят п`ять копійок).
Стягнення здійснювати щомісяця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення до повного погашення суми нанесеної державі шкоди.
У відповідності пункту 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовцям та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі", внаслідок нестачі майна номенклатури служби забезпечення пально-мастильними матеріалами утримувати:
суму завданої шкоди державі у розмірі 466 362,65 грн. (чотириста шістдесят шість тисяч триста шістдесят дві гривні шістдесят п`ять копійок) з грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , начальника служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 в повному обсязі;
суму завданої шкоди державі у розмірі 466 362,65 грн. (чотириста шістдесят шість тисяч триста шістдесят дві гривні шістдесят п`ять копійок) з грошового забезпечення головного сержанта ОСОБА_9 , начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 в повному обсязі.
Згідно п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №4200 від 08.12.2024 року “Про результати службового розслідування” начальника служби пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарного стягнення «Сувора догана».
Пунктом 3 вказаного наказу позивача притягнуто до пропорційної повної матеріальної відповідальності, а згідно з п. 4 - вирішено не виплачувати преміювання у повному обсязі за грудень 2024 року та утримувати з ОСОБА_1 суми завданої шкоди державі у сумі 466 362, 65 грн. щомісяця із грошового забезпечення.
Не погодившись із зазначеним наказом, яким позивача притягнуто до відповідальності, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV; далі за текстом Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV; далі за текстом Дисциплінарний статут), Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX, Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року № 1075-XI, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232-XII).
Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі по тексту - Статут внутрішньої служби).
Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби).
Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 (далі по тексту - Положення №300), згідно з п.п.3.1.7 якого у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.
Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 була затверджена Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України (далі по тексту - Інструкція №440), що визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.
Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.
Відповідно до п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.
Згідно зі ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі по тексту – Дисциплінарний статут), у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84-88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі по тексту - Порядок №608).
Пунктом 2 розд. І Порядку №608 визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п.7 розд. І Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Згідно з п.1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Порядок проведення службового розслідування, оформлення його результатів встановлено розділами ІІІ та ІV Порядку №608.
На підставі п.1 розд. ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Як визначено п.3 розд. ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування (п.12 розд. ІІІ Порядку №608).
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п.1 розд. V Порядку №608).
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розд. V Порядку №608).
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п.3 розд. V Порядку №608).
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п.4 розд. V Порядку №608).
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п.5 розд. V Порядку №608).
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п.6 розд. V Порядку № 608).
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п.1 розд. VІ Порядку №608).
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п.2 розд. VІ Порядку №608).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі по тексту - Закон №160-ІХ).
Відповідно до п.4 ст.1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п.5 ст.1 Закону №160-ІХ).
Згідно з ч.1 ст.3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч.3 ст.3 Закону №160-ІХ).
Згідно з ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Статтею 8 Закону №160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (ч.2 ст.8 Закону №160-ІХ).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч.3 ст.8 Закону №160-ІХ).
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч.5 ст.8 Закону №160-ІХ).
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч.1 ст.8 Закону №160-ІХ).
Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності приймається виключно у випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.
Таким чином, в ході службового розслідування обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є) (наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця); вина військовослужбовця (конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду, ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; причини та умови, що сприяли правопорушенню (умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди, якими конкретними діями завдано шкоду, встановити час втрати майна тощо); вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Щодо обставин встановлення вини позивача, в акті службового розслідування, то в акті взагалі нічого з цього приводу не зазначено, окрім того, що вина виражається у формі недбалості, а також зазначено лише те, які норми законодавства порушені.
Також з акту службового розслідування не вбачається, якими доказами підтверджується вина саме ОСОБА_1 і які саме дії або бездіяльність позивача призвела до нестачі військового майна (паливо-мастильних матеріалів), прямо не встановлено її форму (умисна чи з необережності), при цьому від визначення форми вини, відповідно до приписів ст. 5 та ст. 6 Закону № 160-ІХ, залежить і вид матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена), до якої може бути притягнуто військовослужбовця.
В акті службових розслідувань не зазначено, що стало причиною вчинення правопорушення. Натомість (за приписами ст. 6 Закону № 160-ІХ) умовою притягнення військовослужбовця до повної або підвищеної матеріальної відповідальності є наявність умисних протиправних дій, що призвели до завдання шкоди.
Під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії позивача призвели до нестачі військового майна (паливо-мастильних матеріалів).
На переконання суду лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ (наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вина особи в завданні шкоди) можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
При цьому дискреція командира (начальника) у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала витрачення військового майна.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.03.2020 року у справі № 814/2281/16, від 25.06.2020 року у справі № 825/2405/18, від 11.06.2020 року у справі № 1540/4486/18, від 25.03.2020 року у справі № 825/1000/18, від 13.11.2019 року у справі № 620/302/19, від 12.12.2018 року № 813/2751/17.
Крім того, Верховний Суд у свій постанові від 14.01.2021 року по справі № 817/1318/17 зауважив, що: «Зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.
Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни».
Суд також звертає увагу на те, що 29.10.2024 робочою групою військової частини НОМЕР_2 , в період з 26.10.2024 по 27.10.2024 була здійснена перевірка військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , але не зазначено за який саме період здійснювалась така перевірка. Але, водночас, були виявлені недоліки, зокрема: 
- донесення за звітні періоди з травня по жовтень - через систематичну присутність помилок, були передані на переробку до військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 . Після чого, були здані до служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 без реєстрації, підписів командирів підрозділів та командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 ;
- некоректне списання пального через відсутність зазначення марки пального, та невірні розрахунки витрат пально-мастильних матеріалів в шляхових листах згідно з інструкцією з нормування та застосування пального, мастил і спеціальних рідин на озброєнні та військовій техніці Збройних Сил України;
- в Додатках №13 підрозділів відсутні записи про звірки зі службою пально-мастильних матеріалів з травня 2024 року.
У контексті наданих 07.11.2024 року позивачем під час службового розслідування письмових пояснень зазначені недоліки дійсно мали місце, але не під час перебування його на посаді начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , на яку останнього призначено 30.08.2024 року.
Означене також підтверджується наданими позивачем копіями рапорту діловода ОСОБА_29 від 03.10.2024, яким було виявлено невідповідність документів за періоди 21.06.2024 по 20.07.2024 та з 21.07.2024 та 20.08.2024 року, у які позивач не перебував на посаді начальника служби пального і мастильних матеріалів, а також копіями дорожнього листа № 3952 від 10.08.2024 року. 
Зазначений дорожній лист містить відомості про витрати пального та мастильних матеріалів, у яких первісно було зазначено обсяг витраченого пального у кількості « 35», однак у подальшому вказане числове значення було виправлено на « 135».
У дорожньому листі №3952 від 10.08.2024 року в пункті 1 «Витрата пального і мастильних матеріалів (у літрах)» в графі «Отримано» міститься прочерк, що можна сприймати за числове значення « 0» (нуль) або відсутність даних, проте згодом даний напис був змінений на числове значення « 100» поверх раніше проставленого прочерку.
Водночас на зворотному боці дорожнього листа № 3952 від 10.08.2024 року, де міститься пункт 2 «Робота машини», відповідні розрахункові дані залишилися без змін. Зокрема, зазначено формулу «195 ? 18 / 100 = 35 л» та показник «використано 35 л», що суперечить виправленим відомостям щодо нібито збільшеного обсягу витраченого пального.
Крім того, на примірнику дорожнього листа № 3952 від 10.08.2024 року, в якому вбачається внесення зазначених змін, відсутні відбиток штампу «Згідно з оригіналом» та відбиток печатки Військової частини НОМЕР_4 на обох його сторінках.
Даний дорожній лист підписаний водієм ОСОБА_30 та перевіреним на правильність оформлення, та підписаним ОСОБА_31 .
Окрім того, ані акт службового розслідування, ані спірний наказ не містить відомостей про конкретні обсяги нестачі паливо-мастильних матеріалів саме під час перебування ОСОБА_1 на посаді начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , на яку останнього призначено 30.08.2024 року.
Встановлені судом обставини у справі ставлять під сумнів достовірність даних комісійного акту прийому-здачі справ та посади начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2024 року, через що суд не приймає до уваги вказаний акт прийому-передачі, в якості належного доказу як в частині обсягу переданих позивачу ТМЦ, так і взяття відповідачем його за основу для розрахунку нестачі в розрізі її виявленого обсягу.
Також, відповідно до п.п. 9.2.2. п. 9.2 Положення №300 при прийманні і здаванні справ та посади начальником служби і йому відповідними особами проводиться інвентаризація матеріальних засобів по службі.
В порушення зазначеної вище норми, до матеріалів справи не надано доказів проведення інвентаризації матеріальних засобів під час приймання ОСОБА_1 справ та посади начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 .
Підписання ОСОБА_1 акту приймання – передачі з невірно визначеними даними не свідчить про наявність його вини у нестачі ППМ та заподіянні шкоди державі, а навпаки виключає її та може свідчити лише про порушення порядку приймання ППМ від однієї особи до іншої.
За таких обставин, вина позивача в завданні шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача та завданою шкодою, є недоведеними, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.
На переконання суду, накладення дисциплінарного стягнення на позивача та притягнення останнього до матеріальної відповідальності, вина якого не доведена належними та допустимими доказами, не може вважатись результатом «ефективного» службового розслідування.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, у відповідності до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988р. у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, у рішенні від 10.02.1995р. у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, порушення п.2 ст.6 мало місце. Отже, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином «доведення вини відповідно до закону», та перебираючи на себе функцію суду.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність рішень, що є предметом оскарження у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню лише в тій частині, котрі безпосередньо стосуються прав позивача та не може бути визнаний протиправним в частині притягнення до відповідальності інших осіб, що в ньому зазначені, через що підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №4200 від 08.12.2024 року “Про результати службового розслідування” в частині притягнення начальника служби пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «Сувора догана».
Визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №4200 від 08.12.2024 року “Про результати службового розслідування” в частині притягнення начальника служби пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 до пропорційної повної матеріальної відповідальності.
Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №4200 від 08.12.2024 року “Про результати службового розслідування” в частині притягнення начальника служби пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 в частині невиплати преміювання у повному обсязі за грудень 2024 року та утримування суми завданої шкоди державі у сумі 466 362, 65 грн. щомісяця із грошового забезпечення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 28.01.2026 р.

Суддя Бадюков Ю.В.