КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року м. Київ №320/6001/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови позивачу у здійсненню перерахунку пенсії згідно п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" відповідно до наданих довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.10.2023 №134, 135 від 11.10.2023 з урахуванням надбавки за спеціальне звання (РМС Ш рангу) у розмірі 500 грн до посадового окладу; посадовий оклад - 12 300 грн; надбавки за вислугу років - 50% (стаж державної служби - 29 років 02 місяця) - 6150 грн; усього - 18 950 грн із розрахунку 60 % відповідних сум грошового забезпечення;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" відповідно до наданих довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.10.2023 №134, 135 від 11.10.2023 з урахуванням надбавки за спеціальне звання (РМС Ш рангу) у розмірі 500 грн до посадового окладу; посадовий оклад - 12 300 грн; надбавки за вислугу років - 50% (стаж державної служби - 29 років 02 місяця) - 6150 грн; усього - 18 950 грн із розрахунку 60 % відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.11.2023 як такому, що має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і на момент звернення з заявою до ПФУ не займав посади державної служби.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в у Київській області. Позивач у жовтні 2023 року звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про перехід на пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу". Проте, відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії та переході на пенсію як держслужбовцю згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю правових підстав, а саме оскільки у позивача відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, який необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Позивач наголошує, що він працював у митних органах на різних посадах понад 20 років, а тому має право на зарахування вказаного періоду до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Відтак, на переконання позивача, відповідачем необґрунтовано відмовлено у переведені його на пенсію за віком на підставі Закону України "Про державну службу".
Ухвалою суду від 07.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 
Ухвалою суду від 29.10.2024 залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та зобов`язано позивача направити співвідповідачу копію позову з додатками. 
02.12.2025 на виконання ухвали суду позивач надіслав повідомлення про направлення позову з додатками до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Відповідач, Головне управління ПФУ у Київській області, надіслало відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що позивачу правомірно відмолено у переході на пенсію за віком державного службовця, оскільки Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 03.05.1994 №283 втратив чинності та стаж позивача на посадах державного службовця відсутній. 
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області як отримувач пенсії за віком з 17.05.2020.
Відповідно до копій трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.02.1979 та вкладиша до неї від 22.07.2003, позивач працював у митних органах на різних посадах, а саме:
09.07.1996 - призначений на посаду інспектора Державного митного комітету України Київської митниці;
09.07.1996 - прийняв присягу державного службовця 
04.04.1997 - звільнений з посади у зв`язку з ліквідацією Київської митниця;
05.04.1997 - призначений на посаду інспектора митного поста «Обухів» Державної митної служби України Київської регіональної митниці;
20.03.1999 - звільнений по переводу для подальшої роботи в Київській обласній митниці;
22.03.1999 - прийнятий на посаду інспектора митного поста «Обухів» по переведенню;
18.05.1999 - присвоєно персональне звання «інспектор митної служби 2 рангу»; 
14.06.2000 - звільнений по переведенню до Північної регіональної митниці;
15.06.2000 - прийнятий на посаду інспектора митного поста «Обухів» Північної регіональної митниці по переведенню;
13.07.2001 - присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
16.07.2002 - переведений на посаду провідного інспектора митного поста «Обухів»;
25.02.2003 - призначений на посаду головного інспектора митного поста «Обухів»;
02.07.2003 - присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»; 
01.04.2004 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;
06.10.2005 - призначений на посаду начальника сектору «Трипілля»№
30.12.2005 - звільнений у порядку переведення до Центральної регіональної митниці;
02.01.2007 - призначений на посаду начальника сектору митного оформлення «Трипілля» Центральної регіональної митниці;
30.04.2008 - звільнений у порядку переведення;
01.05.2008 - призначений на посаду начальника сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №5 Київської митниці;
05.03.2009 - призначений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №5;
22.05.2009 - призначений на посаду начальника сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №5;
21.06.2010 - призначений на посаду начальника сектора митного оформлення №1 відділу митного оформлення №4;
28.12.2010 - призначений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №4;
20.01.2012 - переведений на посаду головного інспектора митного поста «Обухів» у зв`язку з реорганізацією;
14.11.2012 - переведений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Святошин» у зв`язку з реорганізацією; 
01.06.2013 - призначений на посаду провідного інспектору відділу митного оформлення №5 митного поста «Святошин» у порядку переведення;
01.07.2013 - присвоєно 12 ранг державного службовця;
01.11.2013 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Святошин»;
01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової ти митної справи ІІІ рангу»;
22.12.2024 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Святошин»;
04.01.2016 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Вишневе»; 
30.09.2016 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення митного поста «Південний термінал»;
28.12.2018 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний»;
04.12.2019 - звільнений у порядку переведення до Київської митниці Держмитслужби;
05.12.2019 - призначений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Калинівка» у порядку переведення з Київської митниці ДФС;
05.12.2019 - присвоєно 6 ранг державного службовця;
26.06.2020 - переведено на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Київ-південний»;
01.07.2020 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;
02.11.2020 - переведений на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний»;
30.06.2021 - звільнено із займаної посади в порядку переведення для подальшої служби в Київській митниці;
01.07.2021 - призначений на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний» у порядку переведення з Київської митниці;
29.09.2023 - припинено державну службу та звільнено із займаної посади за власним бажанням.
13.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про перехід на пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.10.2023 №101650001629 позивачу відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, адже статтею 25 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» визначені категорії посад державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Посади працівників митниці даною статтею не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 втратили чинність. Станом на 01.05.2016 заявник не займав посади державного службовця. 
З огляду на вказане, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу".
Листом ГУ ПФУ у Київській області від 05.01.2024 №1000-0202-8/2847 повідомлено позивача про відсутність правових підстав для переведення позивача з пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу". 
Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII), що був чинний до 01.05.2016.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону № 3723-XII регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
10.12.2015 було прийнято новий Закон України № 889-VIII "Про державну службу", який набрав чинності 01.05.2016 (далі - Закон № 889-VIII). Відтак, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Згідно з ч. 1 ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, для набуття права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону 3723-XII особа повинна відповідати одній з вказаних вимог:
- на момент набрання чинності Законом № 889-VIII наявність стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України не менш як 10 років та перебування на посаді, яка належить до державної служби;
- на момент набрання чинності Законом № 889-VIII наявність стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України не менш як 20 років незалежно від перебування на посаді, яка належить до державної служби.
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17, від 22.06.2021 у справі № 308/67/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17, від 29.11.2022 у справі № 431/991/17 та від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22.
Як встановлено судом, підставою для відмови позивачу у переведення на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ згідно з оскаржуваним рішенням слугувала відсутність у позивача необхідного стажу державної служби, у зв`язку з тим, що посадовим особам митних органів присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби.
Таким чином, спірним в у цій справі є питанням зарахування до стажу державної служби періоду перебування позивача на посадах в митних органах.
Оцінюючи таку позицію пенсійного органу, суд виходить з такого.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.02.1979 та вкладиша до неї від 22.07.2003, позивач працював у митних органах на різних посадах, а саме:
09.07.1996 - призначений на посаду інспектора Державного митного комітету України Київської митниці;
09.07.1996 - прийняв присягу державного службовця 
04.04.1997 - звільнений з посади у зв`язку з ліквідацією Київської митниця;
05.04.1997 - призначений на посаду інспектора митного поста «Обухів» Державної митної служби України Київської регіональної митниці;
20.03.1999 - звільнений по переводу для подальшої роботи в Київській обласній митниці;
22.03.1999 - прийнятий на посаду інспектора митного поста «Обухів» по переведенню;
18.05.1999 - присвоєно персональне звання «інспектор митної служби 2 рангу»; 
14.06.2000 - звільнений по переведенню до Північної регіональної митниці;
15.06.2000 - прийнятий на посаду інспектора митного поста «Обухів» Північної регіональної митниці по переведенню;
13.07.2001 - присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
16.07.2002 - переведений на посаду провідного інспектора митного поста «Обухів»;
25.02.2003 - призначений на посаду головного інспектора митного поста «Обухів»;
02.07.2003 - присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»; 
01.04.2004 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;
06.10.2005 - призначений на посаду начальника сектору «Трипілля»№
30.12.2005 - звільнений у порядку переведення до Центральної регіональної митниці;
02.01.2007 - призначений на посаду начальника сектору митного оформлення «Трипілля» Центральної регіональної митниці;
30.04.2008 - звільнений у порядку переведення;
01.05.2008 - призначений на посаду начальника сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №5 Київської митниці;
05.03.2009 - призначений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №5;
22.05.2009 - призначений на посаду начальника сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №5;
21.06.2010 - призначений на посаду начальника сектора митного оформлення №1 відділу митного оформлення №4;
28.12.2010 - призначений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №4;
20.01.2012 - переведений на посаду головного інспектора митного поста «Обухів» у зв`язку з реорганізацією;
14.11.2012 - переведений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Святошин» у зв`язку з реорганізацією; 
01.06.2013 - призначений на посаду провідного інспектору відділу митного оформлення №5 митного поста «Святошин» у порядку переведення;
01.07.2013 - присвоєно 12 ранг державного службовця;
01.11.2013 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Святошин»;
01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової ти митної справи ІІІ рангу»;
22.12.2024 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Святошин»;
04.01.2016 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Вишневе»; 
30.09.2016 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення митного поста «Південний термінал»;
28.12.2018 - переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний»;
04.12.2019 - звільнений у порядку переведення до Київської митниці Держмитслужби;
05.12.2019 - призначений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Калинівка» у порядку переведення з Київської митниці ДФС;
05.12.2019 - присвоєно 6 ранг державного службовця;
26.06.2020 - переведено на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Київ-південний»;
01.07.2020 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;
02.11.2020 - переведений на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний»;
30.06.2021 - звільнено із займаної посади в порядку переведення для подальшої служби в Київській митниці;
01.07.2021 - призначений на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний» у порядку переведення з Київської митниці;
29.09.2023 - припинено державну службу та звільнено із займаної посади за власним бажанням.
Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII.
У свою чергу, пунктом 8 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, у спірному випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 у справі № 607/9429/17.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Частиною 18 ст. 37 Закону № 3723-XII було передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Крім того, спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є Митний кодекс України.
Нормами Митного кодексу України від 12.12.1991 № 1970-XII було закріплено, що працівник митного органу України є представником державного органу (ст. 156). Службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи (ст. 154).
Положеннями Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV було передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу" (ст. 430).
Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, (який є чинним на час виникнення спірних правовідносин), працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Згідно з ч. 1 ст. 588 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
При цьому згідно з п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Викладене, на переконання суду, свідчить, що як Законом № 889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону № 3723-XII і Митних кодексів України та Порядку № 283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах митного контролю.
Таким чином, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Аналогічного висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд в постановах від 16.04.2025 по справі № 200/7442/24, від 03.10.2024 по справі № 200/3452/24.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача на різних посадах митних органів у період з 09.07.1996 по 30.04.2016 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Разом з тим, період роботи позивача на різних посадах митних органів у період з 01.05.2016 по 29.09.2023 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, з огляду на таке.
Як вже було зазначено вище, при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII) після 01.05.2016 необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби.
При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас стаж, набутий після 01.05.2016 на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23.12.2022 № 3-р/2022, в якому зазначено, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-XII.
Наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 22.05.2024 по справі № 500/1404/23.
З огляду на вищезазначене, суд зазначає, що стаж, набутий на посадах державної служби після 01.05.2016, зараховується до страхового стажу, а не до стажу державної служби, а відтак періоду роботи позивача у митних органах з 01.05.2016 по 29.09.2023 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. 
Проте, згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Перевіривши доводи позивача, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить до переконання, що ефективним способом захисту позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.10.2023 №101650001629 про відмову позивачу в переведенні з пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону № 889-VIII, оскільки ґрунтується на невірному визначені стажу позивача.
Щодо вимоги позивача перевести позивача на пенсію за віком державного службовця та здійснити перерахунок пенсії на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
В даному випадку, відповідач розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не розглянув належним чином документи, надані на підтвердження пільгового стажу та не врахував такий пільговий стаж без зазначення ґрунтовних причин його неврахування, передчасно дійшов висновку про відмову у призначенні пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23.
Крім того, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 13.10.2023 №4222 про перехід на пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України від 10.12.2015 № 889-VII «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби періоду роботи з 09.07.1996 по 30.04.2016.
При цьому, суд не вбачає підстав для позовних вимог до ГУ ПФУ у Київській області, оскільки вказаний суб`єкт владних повноважень не розглядав заяву позивача про переведення на інший вид пенсії та не порушував жодних прав позивача. 
Щодо вимоги про врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця при повторному розгляді заяви позивача від 13.10.2023 про переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII та п. 12 Прикінцевих положень Закону № 889-VIII, суд зазначає наступне. 
Вказана вимога є передчасною, оскільки стосується розміру пенсійних виплат, що ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України. Отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 12.09.2023 по справі № 560/8328/22.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Оскільки позов задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору у розмірі 700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.10.2023 №101650001629 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» та п.12 Прикінцевих положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ - 13486010, 84121, Україна, Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна, 3; тимчасова адреса для листування: 49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул.Надії Алексєєнко, 106) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) від 13.10.2023 №4222 про переведення з пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» та п.12 Прикінцевих положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» із зарахуванням до стажу його державної служби періоду роботи з 09.07.1996 по 30.04.2016.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ - 13486010, 84121, Україна, Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна, 3; тимчасова адреса для листування: 49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул.Надії Алексєєнко, 106) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 700, 00 гривень (сімсот гривень). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя   Лисенко В.І.