Справа № 465/8080/25 
Провадження 2/465/2188/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
21.01.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Величка О.В.,
з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася у Франківський районний суд м. Львова із позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів. 
В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 25.08.2024 року ОСОБА_1 отримала від приватного виконавця Шагана Олексія Анатолійовича постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 67306655. Підставою для відкриття зазначеного виконавчого провадження слугував виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 37668 від 14.05.2021 року. Вказаним виконавчим написом пропонувалось стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №2344921 від 13.01.2021 року у загальному розмірі 12 934,50 грн. за період з 07.04.2021 року по 11.05.2021 року включно. Вважаючи такий виконавчий напис протиправним та безпідставним, ОСОБА_1 звернулася до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15.01.2025 року у справі №465/9806/24 позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було задоволено та визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 14.05.2021 року за реєстровим №37668, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» 12 934,50 грн. заборгованості за кредитним договором №2344921 від 13.01.2021 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607), таким, що не підлягає виконанню. Зазначене рішення набрало законної сили 16.02.2025 року.
Отож, враховуючи те, що згаданий вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, представник в інтересах ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Шагана О.А. із заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення незаконно стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів. 28.04.2025 року отримана відповідь від приватного виконавця Шагана О.А., в якій зазначалось, що на підставі п.5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 23.04.2025 року винесено постанову №66685569 про закінчення виконавчого провадження №667306655, в рамках якого було стягнуто 10870,23 грн., з яких: на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» (код ЄДРПОУ - 35234236) за виконавчим документом перераховано 9 518, 40 грн.
Як наголошується у позовній заяві, враховуючи те, що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, підстава для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» грошових коштів у стягнутому розмірі 9 518,40 грн. відпала. А отже, у ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» наявний обов`язок повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті в межах виконавчого провадження №67306655 грошові кошти.
Однак, ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» відмовилося в добровільному порядку повернути позивачу безпідставно набуті грошові кошти. Відтак, ОСОБА_1 просить в судовому порядку стягнути з відповідача 9 518 грн. 40 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 22 000 грн. 
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
16.10.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог та зменшення витрат на правову допомогу. Зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, предмет позову у даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи.
Сума та вид виконаної роботи, на переконання відповідача, є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Як стверджує сторона відповідача, час, витрачений на підготовку позовної заяви, є невиправданим та явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт, так як проведення дій по даній справі не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, так само як сума на проведення консультації та підготовку заперечень/заяв/клопотань є явно неспівмірною з часом, затраченим на таку роботу.
06.11.2025 року від представника позивача надійшло заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Зазначає, що відповідач міг добровільно виконати закон (повернути ОСОБА_1 9 518,40 грн), але відмовився, а відтак, він спровокував цей судовий процес і для нього діє принцип ВС «програв – плати» (англ. loser pays principle), який має компенсаційний, а не каральний характер, але якщо сторона свідомо допустила спір і не скористалася можливістю досудового врегулювання – її поведінка є зловживанням правом і витрати відшкодовуються повністю. Поведінка відповідача (ТОВ «ФК «Кредит – Капітал»), який достеменно знав про відсутність правових підстав для утримання коштів ОСОБА_1 , але не вжив жодних дій для добровільного усунення порушення, створила необхідність звернення ОСОБА_1 до суду. Окрім того, зазначає, що суд не може прийняти клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідача, оскільки клопотання було подано особою, яка не має права представляти інтереси відповідача в суді.
06.11.2025 року від представника позивача надійшло уточнене клопотання про стягнення витрат на правову допомогу. Зазначає. що у відповідності до Акту виконаних робіт № 05/11/2025 від 05.11.2025 року та Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 06.11.2025 року, позивач – ОСОБА_1 понесла витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, в розмірі 13 000 грн., які просить стягнути з відповідача.
Позивач в судове засідання не з`явилася, представником подано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у поданому клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу просить справу розглядати у її відсутності.
У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.05.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. видано виконавчий напис № 37668 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» заборгованості в загальному розмірі 12 934 грн. 50 коп.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. від 29.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67306655 на підставі вказаного виконавчого напису № 37668 від 14.05.2021 року.
В подальшому позивачем виконавчий напис нотаріуса оскаржено до суду.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15.01.2025 року у справі № 465/9806/24 позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 14.05.2021 року за реєстровим №37668 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» 12 934,50 грн. заборгованості за кредитним договором №2344921 від 13.01.2021 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607), таким, що не підлягає виконанню. Зазначене рішення суду набрало законної сили 17.02.2025 року.
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана О.А. від 23.04.2025 року закінчено виконавче провадження № 67306655.
Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана О.А. від 28.04.2025 року № 01-29/9137 кошти у розмірі 9518 грн. 40 коп. перераховані на користь стягувача ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» за виконавчим документом.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти:
1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;
2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутої з нього суми заборгованості за виконавчим написом, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як свідчить аналіз матеріалів справи, виконавчий напис нотаріуса, відповідно до якого з позивача стягнуто 9 518 грн. 40 коп. в рахунок погашення перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором, визнано таким, що не підлягає виконанню, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15.01.2025 року у справі № 465/9806/24. 
Тому, враховуючи вказане, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача сплаченої позивачем суми боргу в розмірі 9 518 грн. 40 коп., які перераховані на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню.
Відтак, суд доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої позивачем суми боргу в розмірі 9 518 грн. 40 коп. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З урахуванням наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі суд в порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексу України присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого останньої судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.
Щодо вимоги позивача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги від 19.05.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мєркуловим В.О.; акт виконаних робіт № 05/11/2025 року від 05.11.2025 року, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 13 000 грн.; довідку про оплату гонорару в розмірі 13 000 грн.; детальний опис виконаних робіт, які включали в себе консультації, складення позовної заяви, заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, підготовку пакету додатків до позовної заяви. 
З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, приймаючи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення суми витрат на правову допомогу, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд – 

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 9 518 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 40 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, код ЄДРПОУ - 35234236.

Суддя Величко О.В.