ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4340/23     Головуючий суддя І інстанції Афанасьєв В. О.
Провадження № 22-ц/818/402/26; 22-ц/818/272/26    Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: купівлі-продажу

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року   м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року та на додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 05 червня 2025 року, у цивільній справі №643/4340/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баварія Моторс», про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що постановою Верховного Суду встановлено факт внесення нею грошових коштів в сумі 1787202 грн за автомобіль, який отримав по контракту №15-181/09 від 13.10.2015 ОСОБА_2 . Відповідач отримав автомобіль за контрактом, але їй кошти не передав та не компенсував їй її витрати. Вважає, що відповідач відповідно до ст.530 та ст.ст.1000-1007 ЦК України зобов`язаний повернути їй грошові кошти в сумі 1787202 грн.
Ухвалою суду від 17.04.2024 року залучено в якості третьої особи ТОВ «Баварія Моторс».
Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.05.2024 виключено третю особу та залучено в якості третьої особи ТОВ «Баварія Моторс».
Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позов 01 червня 2023 року, ОСОБА_1 остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_2 1787202,00 грн на її користь. Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Здійснити розподіл судових витрат. Встановити обставини справи та докази, якими вони підтверджується. Виключити з доказів неправдиві свідчення свідка ОСОБА_3 та долучення доказів щодо його недобросовісності. Також просила долучити до матеріалів справи копію посвідчення адвоката Потоцького С.О.
Вказала, що відповідно до п.3 ч.1 ст.189 ЦПК України, їй було відмовлено у визначенні обставин справи і доказів, якими вони повинні бути обґрунтовані. Судом не надано оцінку жодному із доказів, які нею надавались у справі, не досліджено текст контракту, не перевірено факту, який навіть свідок ОСОБА_3 не заперечував, що гроші вона вносила у приміщенні іншого автосалону, про що заявляв і представник ОСОБА_4 саме за свій автомобіль, який у неї вкрав ОСОБА_2 . Суд не дослідив і не встановив правових підстав для оплати її грошима контракту ОСОБА_2 , чим порушив вимоги протоколу 1 до Конвенції з захисту прав людини, що яким не можливо у протиправний спосіб позбавляти власності людину.
Зазначила, що нею надано до суду висновок ВС у справі щодо стягнення шкоди з автосалону, у якому ВС зазначив, що ОСОБА_1 сплатила кошти автосалону. Обставина, що ОСОБА_5 сплатила кошти за ОСОБА_6 жодним судом не встановлена.
Вказала, що відповідач з ОСОБА_3 присвоїв належні їй грошові кошти у сумі 1787202 грн, які вона внесла за свій автомобіль до каси АТ «Мегабанк» у відділенні №19 в м.Харкові вул.Латишева, 4 з інформації при розгляді судової справи № 641/8410/19. Про наявність боргу ОСОБА_3 їй свідчить нотаріально посвідчений договір позики від 26.10.2016, у тексті якого зазначено, що він не перебуває у зареєстрованому шлюбі та у шлюбних відносинах з будь-ким. Зазначене повністю спростовує правову позицію відповідача за цією справою, будь яких грошових коштів відповідача ОСОБА_2 їй ніколи не передавав і жодних правочинів з ним вона не укладала. Повністю спростовується свідченнями самого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 зазначене про передачу їй коштів та перебування її у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 . Факт належності грошових коштів саме їй підтверджується саме заявками на внесення готівки до каси банку, оскільки в заявках на внесення готівки саме вона зазначена як платник. Про твердження саме ОСОБА_2 щодо його, нібито уповноваження її на внесення готівки до каси банку, вона дізналась під час слухання справи №641/8410/19 вже у 2020 році. Оскільки вона втратила свої грошові кошти при обставинах які було встановлено у рішеннях різних судів по різних справах, вона звернулася до ОСОБА_2 який не оплачував автомобіль за контрактом про повернення сплачених нею грошових коштів.
Зауважує, що відсутність передачі їй грошей з боку ОСОБА_3 свідчить той факт, що ОСОБА_3 позичав саме у неї грошові кошти у розмірі 80000,00 євро на той час, які ним їй не повернуті і за якими існує постанова ХАС по справі № 619/1572/21 від 07.02.2022 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь суми 2667211,62 грн про що свідчить постанова ВП 71004080 від 10.02.2023 приватного виконавця Близнюкова Ю.В.
Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2025 року заяву ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 69500 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить апеляційну скаргу задовольнити, а додаткове рішення скасувати та залишити заяву ОСОБА_4 без розгляду. Прийняти заяву про зменшення розміру судових витрат за їх недоведеністю та неспівмірністю.
Вважає, що додаткове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказала, що вона подавала клопотання про відмову у стягненні судових витрат, посилаючись на недоведеність відповідачем витрат на правову допомогу та зазначила, що вона є інвалідом другої групи.
Зауважила, що позивачці ОСОБА_1 адвокат Гринишин Є.В. направив в системі Електронний суд докази понесених витрат, акт , без надання квитанції про оплату «понесених витрат» лише в день судового засідання- 05.06.2025 року, про що свідчить довідка з системи Електронний суд за вх № 28536\25-Вх., а ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні з 28.05.2025 по 06.06.2025 включно, про що свідчить виписка з медичної карти стаціонарного хворого і не мала можливості як вивчити подані докази так і подати заяву про зменшення судових витрат на підставі наданих ОСОБА_4 05.06.2025 року доказів, що порушує вимоги ст. 12, 13 ЦПК України. Подає до апеляційного суду цю апеляційну скаргу та заяву, викладену у ній, щодо неспівмірності та зменшення розміру судових витрат, оскільки вони є припущенням, оскільки ОСОБА_4 не надав суду доказів оплати ОСОБА_2 понесених витрат, подавав до суду клопотання про залучення третьої особи з помилками, суд виносив ухвалу з цього приводу, всіляко затягував розгляд справи, ОСОБА_2 не з`являвся до суду так само, як і свідок, заявлений ОСОБА_4 у цій справі, та у акті наданих послуг зазначено участь у судових засіданнях ОСОБА_4 особисто по 4000 грн за засідання, хоча у інших справах за участі ОСОБА_2 ( 619\2293\21) ОСОБА_4 брав участь у режимі відеоконференції, що веде до зменшення розміру судових витрат на 44100 грн. та прошу суд врахувати її майновий стан, так як вона є інвалідом 2 групи та розмір її пенсії складає 4560 грн. на місяць. Так відповідно до вимог ЦПК України суд при винесенні рішення повинен враховувати практику ВС у подібних справах.
Зазначила, що якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу. Схожих висновків дійшов ВС у постановах від 22.03.2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14 .01.2019 року у справі № 927/26/18. У цій справі ОСОБА_4 подав заяву про розподіл судових витрат 02.05.2025 року вх № 2457V25- про що свідчать матеріали справи, вже після винесення рішення у справі, що виключає можливість винесення рішення за поданої поза процесуальним порядком строком подання заяви судом.
У письмових відзивах представник відповідача Гринишин Є.В. просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 , а рішення та додаткове рішення залишити без змін.
Вказав, що суперечлива поведінка позивачки свідчить тільки про одне, вона сплатила кошти ОСОБА_2 за його автомобіль та на підставі укладеного між ТОВ «Баварія Моторс» і ОСОБА_2 контракту. Доказів протилежного при розгляді справи Салтівським районним судом м. Харкова позивачка не надала, а тому висновок суду попередньої інстанції є вірним та не спростовується доводами апеляційної скарги.
Відповідач у зв`язку з розглядом цієї справи звернувся до АБ «Євгенія Гринишина» та уклав додаткову угоду до договору про надання правової допомоги, якою сторони визначили вартість послуг адвоката. У зв`язку з цим відповідач планує понести судові витрати, зокрема, витрати на правову (правничу) допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи в загальному розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень, детальний розрахунок яких буде подано до виходу суду у нарадчу кімнату та/або протягом 5-ти денного строку з дня ухвалення судового рішення.
Доводи позивачки, які нею викладені у апеляційній скарзі на додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 05 червня 2025 року, не заслуговують на увагу та не спростовують висновки суду попередньої інстанції. З
урахуванням же того, що позивачкою подано безпідставний позов, саме вона повинна нести відповідальність за свої дії, що узгоджується із сталою практикою Верховного суду.
Зазначив, що ним як представником відповідача, у відзиві на позовну заяву у справі було заявлено про наявність судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом цієї справи в орієнтовному (попередньому) розмірі 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 копійок) гривень, в той же час, фактичний розмір судових витрат склав 69 500,00 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень, що складаються із витрат на правову (правничу) допомогу адвоката та саме цю суму було стягнуто з позивачки, як особи, не в інтересах якої постановлено судове рішення. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. До такого висновку дійшов ВС у справі № 560/10132/21, що викладений у Постанові від 29.08.2024. Тобто, суд має врахувати не тільки складність справи, а й ціну позову, кількість судових засідань, складених документів, кількість витраченого часу адвокатом, тощо. Всі ці обставини Салтівським районним судом м. Харкова були враховані, що свідчить про дотримання судом вимог ЦПК України при постановленні додаткового рішення від 05 червня 2025 року, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
У письмовому відзиві представник ТОВ «Баварія Моторс» Денисьєв В.В. просить залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Вказав, що позивачка неодноразово протягом останніх років зверталася з різноманітними позовами до ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» та до відповідача - ОСОБА_2 , проте ці позови залишено судами без задоволення. Рішенням Комінтернівського районного суду від 20.05.2020 р. по справі №641/8410/19, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 26.08.2020 р. та Постановою Верховного суду від 01.12.2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» про відшкодування майнової шкоди (1787202,00 грн.+штрафні санкції) залишено без задоволення. В процесі розгляду даної справи судами було встановлено наступне: 13.10.2015 року ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» було укладено Контракт №15-181/09 на купівлю автомобіля марки “BMW з ОСОБА_2 . Відповідно до умов вищевказаного контракту Продавець (ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС») зобов`язується поставити та передати, а Покупець ( ОСОБА_2 ) зобов`язується оплатити та прийняти 1 (один) новий легковий автомобіль марки “BMW X6 xDrive30d /F16”. Вказаний автомобіль ОСОБА_2 отримав 12 січня 2016 року, що підтверджується актом приймання –передачі автомобілю №16-05 від 12.01.2019р. Листом від 13.10.2015 р. ОСОБА_2 повідомив ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС», що він доручив провести оплату за автомобіль по Контракту №15-181/09 від 13.10.2015 року ОСОБА_1 та просив врахувати внесені ОСОБА_1 кошти в рахунок оплати за вказаним контрактом та посилався на укладений договір доручення з Позивачкою. 
Звертає увагу суду, що до цього часу ні цей лист від 13.10.2015 р., ні договір доручення не оспорювався Позивачкою у судовому порядку, доказів зворотнього не було додано до матеріалів будь-якої справи за участю ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» та Позивачки. Передача грошей від ОСОБА_2 за договором доручення Шевченко Галині Миколаївні для внесення в рахунок оплати за вказаним контрактом за автомобіль BMW під час розгляду справи №641/8410/19 підтверджувалася наступними доказами : письмовими та усними поясненнями ОСОБА_2 ; показаннями свідка ОСОБА_3 ; листом третьої особи ОСОБА_2 від 13.10.2015 р. Судами під час розгляду справи №641/8410/19, на підставі вищевказаних доказів, встановлено відсутність підстав для визнання грошей, що були внесені до каси Позивачкою за автомобіль за Контрактом №15-181/09 від 13.10.2015 року, такими що ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» отримало без достатньої правової підстави (безпідставно набутим майном). 
Заперечення Позивачки щодо неотримання нею грошових коштів від ОСОБА_2 для сплати за автомобіль не підтверджено жодними доказами, що містяться в матеріалах справи, навпаки від зворотного факту, що підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , показаннями ОСОБА_3 , листом від 13.10.2015р., посиланням на контракт №15-181/09 від 13.10.2015 року у заявах на переказ готівки, відсутність протягом майже 4 (чотирьох) років вимоги Позивачки до автосалону передати їй автомобіль, або повернути грошові кошти. Крім інших письмових доказів, показаннями свідка ОСОБА_3 також було підтверджено, що його двоюрідний брат ОСОБА_2 доручив ОСОБА_1 (цивільній дружині ОСОБА_3 ), якій він довіряв з огляду на родинні стосунки та з урахуванням того, що вона є адвокатом, а отже юридично обізнана, внести до каси банку гроші у якості оплати за контрактом № 15-181/09. У позовній заяві по цій справі Позивачка вводить суд в оману та вказує що не отримувала грошових коштів Відповідача для внесення в касу ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» за автомобіль, але це спростовується матеріалами та рішеннями суду по справі №641/8410/19.
Зауважує, що крім того, згідно ч.1.ст. 1000 Цивільного кодексу України «За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Факт укладання договору доручення між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується листом від 13.10.2015р., який було досліджено судами під час розгляду справи №641/8410/19. Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року по справі № 643/4340/23 є обґрунтованим та ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу на рішення залишити без задоволення, а на додаткове рішення задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позов належними доказами.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 13 жовтня 2015 року між ТОВ «Баварія Моторс» та ОСОБА_2 було укладено контракт № 15-181/09, за умовами якого продавець взяв на себе зобов`язання поставити та передати, а покупець оплатити та прийняти один новий автомобіль марки «BMW X6 xDrive30d / НОМЕР_1 ». Загальна вартість товару склала 1 845 088 грн 30 коп. Відповідно до акту прийому-передачі автомобіля від 12 січня 2016 року № 16-15 ТОВ «Баварія Моторс» передало ОСОБА_2 вищезазначений автомобіль. Позивач, в свою чергу, жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що ТОВ «Баварія Моторс» з нею укладало контракт на придбання вказаного автомобілю не надала та не довела факт придбання позивачем автомобіля «BMW X6 xDrive30d / F16 » за власні кошти. Посилання позивача, що постановою ВС встановлено факт внесення нею власних коштів не знайшли свого підтвердження при вивченні постанови ВС від 01.12.2021.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що 13 жовтня 2015 року між ТОВ «Баварія Моторс» та ОСОБА_2 укладено контракт № 15-181/09, за умовами якого продавець взяв на себе зобов`язання поставити та передати, а покупець оплатити та прийняти один новий автомобіль марки «BMW X6 xDrive30d / НОМЕР_1 ». Загальна вартість товару склала 1 845 088,30 грн.
Як вбачається з наданих копій заяв на переказ готівки на загальну суму 1787202,00 грн ОСОБА_1 вносила до каси № 19 АТ «Мегабанк» як оплату за автомобіль для ТОВ «Баварія Моторс» згідно контракту №15-181/09 від 13.10.2015.
Згідно акту прийому - передачі автомобіля № 16-15 від 12 січня 2016 року ТОВ «Баварія Моторс» передало ОСОБА_2 вищезазначений автомобіль.
Відповідно до листа, який надав до суду першої інстанції третя особа, ОСОБА_2 13.10.2015 повідомив Генерального директора ТОВ «Баварія Моторс», що на підставі Договору доручення від 13.10.2015 він доручив ОСОБА_1 провести оплату по контракту № 15-181/09 від 13.10.2015, укладеному між ним та ТОВ «Баварія Моторс» за автомобіль BMW X6 xDrive30d/F16.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
З поданої позовної заяви вбачається, що на підставу позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 530, 1000-1007 ЦК України та встановлення Верховним Судом в справі №641/8410/19 факту, що нею були внесені кошти за спірний автомобіль.
Однак, ухваленими рішеннями Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.05.2020 та Дергачівського районного суду Харківської області від 01.07.2020, які набрали законної сили встановлено, що ОСОБА_1 не було доведено факт укладення з ТОВ «Баварія Моторс» будь якого контракту для придбання автомобіля. 
Отже, факт придбання ОСОБА_1 автомобіля «BMW X6 xDrive30d/F16» за власні кошти не підтверджено. 
Також, як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням відповідача в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , який повідомив суду, що ОСОБА_2 є його двоюрідним братом. Що стосується автомобіля, зазначив, що проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 з 2002 по 2016 року. ОСОБА_2 цей автомобіль рекомендував він, щоб зберегти гроші які в нього зберігалися. Гроші вносилися частинами. Кошти вносилися ОСОБА_1 , але фактично належали ОСОБА_2 . Оскільки вони з ОСОБА_1 припинили відносили, вона їм тепер хоче помститися. Він проживав з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до 2011 року та за адресою: АДРЕСА_2 . Він передавав ОСОБА_1 кошти в сумі 70000 доларів в 2015 році. Вони міняли ці кошти та разом їх вносили. Вносила ОСОБА_1 , а він був із нею. Кошти він отримав у ОСОБА_2 . Юридично він був у шлюбі з іншою особою ОСОБА_7 , а фактично проживав з ОСОБА_1 .
Щодо заявленого клопотання про виключення з доказів неправдиві свідчення свідка ОСОБА_3 та долучення доказів щодо його недобросовісності, та долучення копії посвідчення адвоката Потоцького С.О., то колегія суддів залишає його без задоволення, оскільки позивачем не заявлялось клопотання про повторний допит свідка для з`ясування цих обставин, а надана копія посвідчення адвоката Потоцького С.О. не стосується даних правовідносин та не впливає на законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи таке клопотання позивачем було заявлено у суді першої інстанції та його судом було розглянуто у судовому засіданні від 27.02.2025 року, свідок був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиві показання (а.с.36-47).
Отже, таким чином, позивач також не надала до суду належних і допустимих доказів на спростування наданих відповідачем доказів, що вона перерахувала грошові кошти до ТОВ «Баварія Моторс» на підставі договору про придбання автомобіля з нею, та що товариство укладало контракт на придбання вказаного автомобілю з ОСОБА_1 не надала.
Аргументи скарги про те, що постановою ВС встановлено факт внесення нею власних коштів не знайшли свого підтвердження при вивченні тексту постанови ВС від 01.12.2021.
Доводи скарги про те, що саме з ОСОБА_1 було укладено вищезазначений контракт на придбання саме їй автомобіля належними і допустимим доказами не підтверджені, спростовуються матеріалами справи, тому колегією суддів відхиляються.
Доводи апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав належну правову оцінку, яка є обґрунтованою та відповідає нормам цивільного матеріального і процесуального права.
Твердження скарги про те, що постанова ХАС по справі № 619/1572/21 від 07.02.2022 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь суми боргу у розмірі 2 667 211,62 грн про що свідчить постанова ВП 71004080 від 10.02.2023 приватного виконавця Близнюкова Ю.В., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не стосується даного позову, позов заявлено до ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи. судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та належно оцінив зібрані докази, а також правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними.
Таким чином, оскільки оскаржуване рішення по суті справи ухвалене із дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Щодо скарги на додаткове рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заяві витрати на правничу допомогу у розмірі 69500 грн. є доведеними.
Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
З матеріалів справи вбачається наступне.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі.
02 травня 2025 року від представника відповідача Гринишина Є.В. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 69500,00 грн.
07 травня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про відмову у стягненні судових витрат, посилаючись на недоведеність відповідачем витрат на правову допомогу також зазначила, що вона є інвалідом 2 групи.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача подано договір про надання правової/правничої допомоги від 01.02.2021, додаткову угоду № 1 від 01.01.2022 до договору про надання правової/правничої допомоги від 01.02.2021, розрахунки наданих послуг та судових витрат від 30.04.2025, з детальним описом, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30.04.2025 (а.с.82-93;109-110 т.3)
З розрахунку судових витрат від 30.04.2025 вбачається, що адвокатом були надані послуги за період з 12 липня 2024 року по 30 квітня 2025 року у наступному розмірі. Складання процесуальних документів: складання відзиву на позовну заяву від 12 липня 2023 року (8 аркушів) - 1 розмір мінімальної заробітної плати, що складало - 6 700.00 (шість тисяч сімсот гривень 00 копійок) гривень; складання клопотання про виклик свідків від 12 липня 2023 року (1 аркуш) -0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складало - 3 350,00 (три тисячі гриста п`ятдесят гривень 00 копійок) гривень; складання клопотання про залучення третьої особи від 12 липня 2023 року (2 аркуші) - 0.5 розміру мінімальної заробітної плати, що складало - 3 350,00 (три тисячі триста п`ятдесят гривень 00 копійок) гривень; складання клопотання про заміну третьої особи правонаступником від 15 травня 2024 року (2 аркуші) - 0.5 розміру мінімальної заробітної плати, що складало - 4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень; складання додаткових пояснень від 15 липня 2024 року (4 аркуші) - 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складало -4 000.00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень; складання клопотання про долучений доказів до матеріалів справи від 02 жовтня 2024 року (4 аркуші) - 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складало - 4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень. Участь у судових засіданнях в суді першої інстанції - 3 розміри мінімальної заробітної плати за участь у справі станом на 12 липня 2023 року та 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за кожен судодень. З мінімальні заробітні плачи станом на 12 липня 2023 року складало - 20 100,00 гривень. Судодні:16 травня 2024 року - 4 000.00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень; 18 червня 2024 року - 4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень; 22 січня 2025 року - 4 000.00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень; 27 лютого 2025 року - 4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень: 02 квітня 2025 року-4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень; 30 квітня 2025 року - 4 000.00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) гривень.
З урахуванням складності та категорії справи, обсягу доказів, наявності сталої судової практики, колегія суддів вважає, що вивчення документів та формування правової позиції; ??підготовка процесуальних документі у вигляді клопотань, а саме клопотання: про виклик свідка, про залучення третьої особи, про долучення доказів до матеріалів справи, про участь у режимі відеоконференції та участь у 6 судових засіданнях, тому вартість правової допомоги за участь у судових засіданнях є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою та їх тривалістю, та від професійного адвоката не потребували значного обсягу послуг та витрат часу, а тому розмір витрат на правничу допомогу (69500,00 грн) є завищеним,  витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 у справі №211/3113/16-ц).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, враховуючи, що позивач заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у суді першої інстанції, у сумі 5000,00 грн., оскільки такий розмір відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Аргументи скарги про те, що позивач є інвалідом другої групи, отримує пенсію у розмірі 4560,00 грн на місяць, а тому вона звільнена від сплати витрат на правову допомогу, то колегія суддів зазначає наступне. 
Судом першої інстанції помилково зазначено у додатковому рішенні, що ОСОБА_1 не подано клопотання про зменшення судових витрат, як вбачається з матеріалів справи, нею подано клопотання про відмову у стягненні судових витрат подане ОСОБА_1 07.05.2025 за своїм змістом є клопотанням про зменшення судових витрат, та вказувала, що вона є інвалідом другої групи, зауважила, що представник відповідача адвокат Гринишин Є.В. не надав суду акт виконаних робіт/наданих послуг, підписаних відповідачем, та просила відмовити у стягненні з неї судових витрат за недоведеністю.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Отже, ОСОБА_1 у даному випадку звільнена від сплати судового збору, однак не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу заявлених відповідачем. Також, з урахуванням наданих доказів Шевченко Г.М. про її дохід це є підставою для розгляду питання про стягнення розміру судових витрат.
За висновками Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №640/16093/21 визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За висновками Верховного Суду у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1544цс17, сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу.
Також колегія суддів відхиляє аргументи скарги про те, що представником відповідача не наданий акт виконаних робіт, спростовується матеріалами справи (а.с.109-110 т.3).
Твердження апеляційної скарги про те, що якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу та посилання на відповідну практику Верховного суду, колегія суддів відхиляє, оскільки спростовується матеріалами справи.
З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини 8 статті 141 та частини 1 статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 401/1086/23, провадження № 61-4103св24.
Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
У п.1.2 акту виконаних робіт від 30 квітня 2025 вказано, що замовник сплачує розмір обслуговування вказаний у п.1.1 Акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30-денного строку з дня набрання чинності рішення суду у справі № 643/4340/23 (а.с.109-110 т.3).
Як вбачається з відзиву на позовну заяву поданого представником відповідача 21 липня 2023 року, у якому було зазначено про витрати на правову допомогу у відзиві на позов вказав, що відповідач планує понести судові витрати орієнтовно у розмірі 100 000,00 грн, детальний розпис яких буде подано до виходу суду у нарадчу кімнату та/або протягом 5-го строку з дня ухвалення судового рішення. (а.с.74-77 т.1).

Рішення суду ухвалено судом 30 квітня 2025 року, а клопотання про ухвалення додаткового рішення подано 02 травня 2025 року, що відповідає вимогам ст.ст.246, 259,270 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем не надано доказів фактичного понесення витрат, тобто доказів про їх оплату є необґрунтованими, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22). Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Тому, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене додаткове рішення суду підлягає відповідній зміні.
Доводи позивача про завищений розмір витрат на правову допомогу знайшли своє часткове підтвердження при перегляді справи у апеляційному порядку, тому суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції та зменшує стягнутий розмір витрат на правничу допомогу до 40000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –задовольнити частково.

Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року –залишити без змін.

Додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 05 червня 2025 року-змінити, зменшивши суму судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 69500,00 грн до 40000 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Повний текст постанови складений 26 січня 2026 року.

Головуючий В.Б.Яцина. 

Судді колегії Ю.М.Мальований.

 О.В.Маміна.