П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/15221/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 року у справі №420/15221/25 за позовом приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 року, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 року

У С Т А Н О В И В:
15 травня 2025 року приватне підприємство «ГЕЛІОС-ВАН» (далі – позивач, Приватне підприємство) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що визначення відповідачем митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, за резервним методом відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу, а не за основним (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються), як здійснено Приватним підприємством, суперечить вимогам Митного кодексу України. 
Як стверджував позивач, декларантом надано до митного органу всі необхідні документи для ідентифікації товару, що ввозився, та в підтвердження заявленої ним митної вартості останнього. За таких обставин, на переконання Приватного підприємства, оскаржувані рішення митного органу є протиправними та підлягають скасуванню.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 08 серпня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 року.
Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 року.
Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» судовий збір у розмірі 3028 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн., а також витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 8471 грн.
Приймаючи означене судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем подано належні та допустимі докази в підтвердження правильності обраного методу визначення митної вартості товару та числових значень останньої, та як наслідок, відсутність у митного органу підстав для застосування при митному оформленні імпортованого Приватним підприємством товару іншого (резервного) методу.
Здійснюючи розподіл судових витрат, окружний адміністративний суд зазначив, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а тому понесені Приватним підприємством витрати на перекладача безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
Що ж стосується вимог Приватного підприємства щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції вказав про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат з 15000 грн. до 3000 грн. з огляду на її неспівмірність до складності даної справи.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Одеською митницею (далі – скаржник, митний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги скаржник обґрунтовує тим, що за результатами проведеної перевірки документів, які надані Приватним підприємством до митного органу разом з митною декларацією, відповідачем правомірно скориговано митну вартість товарів за резервним методом у зв`язку із не підтвердженням позивачем правильності визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору (контракту), зокрема:
- її транспортної складової (документів про вартість навантажувально-розвантажувальних робіт), а також відсутністю, поданих до митного оформлення, документів, що стосуються вартості товару.
Окрім цього, скаржник вказує про безпідставність присудження судом до стягнення з митного органу витрат, пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 8471 грн., оскільки такі послуги надані до відкриття провадження у даній справі. При цьому, на думку скаржника, понесені позивачем витрати на перекладача безпосередньо не пов`язані з розглядом справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» спростовує доводи апеляційної скарги митного органу, вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як установлено судом першої та апеляційної інстанцій, 21.11.2024 року між компанією PT. KWARSA INDAHMURNI (Індонезія) та ПП «ГЕЛІОС-ВАН» укладений контракт №KG211124, відповідно до умов якого продавець – PT. KWARSA INDAHMURNI зобов`язується поставити, а покупець – ПП «ГЕЛІОСВАН» прийняти та оплатити товар (посуд столовий та кухонне приладдя), асортимент, номенклатура, кількість, ціна та умови оплату яких зазначаються у інвойсах та проформах інвойс. Проформи інвойс та інвойси складаються та затверджуються на кожну окрему поставку. (т.1 а.с.34-36)
Згідно до умов підпункту 2.1. пункту 2 контракту №KG211124 від 21.11.2024 року ціни за цим контрактом встановлюються в доларах США та вказуються у проформі інвойс та інвойсі на відповідну поставку.
Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 контракту №KG211124 від 21.11.2024 року ціна на товар включає вартість самого товару, вартість експортного пакування та маркування, транспортування до порту відправлення, вантажних робіт, витрат на оплату митного оформлення та інші витрати в країні відправлення. 
Підпунктом 3.1. пункту 3 контракту №KG211124 від 21.11.2024 року передбачено, що постачання товару здійснюється на умовах FOB JAKARTA, Indonesia (ІНКОТЕРМС – 2010) або інших умовах поставки, які вказуються в проформі інвойс та інвойсі на кожну окрему поставку. Сторони керуються положеннями Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції Міжнародної торгової палати 2010 року) у частині, що стосується визначення базису поставки FOB, який використовується у цьому контракті.
На виконання вимог контракту №KG211124 від 21.11.2024 року складено рахунок-проформу №HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 року та рахунок-фактуру (інвойс) №KIM20250005 від 14.01.2025 року. Як слідує зі змісту інвойсу KIM20250005 від 14.01.2025 року вартість товару, що поставляється складає 17 292,10 дол. США на умовах FOB (Jakarta) Indonesia. (т.1 а.с.25-26)
Для проведення митного оформлення товару, поставленого на виконання умов контракту №KG211124 від 21.11.2024 року, декларантом подано до Одеської митниці митну декларацію №25UA500500014047U5. (т.1 а.с.45-47)
Згідно до відомостей графи 42, 43 митної декларації №25UA500500014047U5 декларантом зазначено метод визначення митної вартості « 1 - основний» – за ціною договору. Умови поставки (графа 20 митної декларації) – FOB Jakarta.
При поданні митної декларації №25UA500500014047U5 декларантом надано митному органу наступні документи: 
- Пакувальний лист (Packing list) №KIM20250005 від 14.01.2025 року;
- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №HLS/001A/11/24 від 22.11.2024 року;
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №KIM20250005 від 14.01.2025 року;
- Домашній коносамент (House bill of lading) №DJA1328138 від 20.01.2025 року;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №2067 від 29.04.2025 року;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №0005928/TGR/2025 від 17.02.2025 року;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 03.01.2025 року;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №23 від 23.04.2025 року;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №60146 від 29.04.2025 року;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №9418 від 29.04.2025 року;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/ або внутрішніх) договорів №KG211124 від 21.11.2024 року;
- Доповнення до внутрішнього договору (контракту) Додаткова угода № 1 до Договору від 31.07.2024 року;
- Договір (контракт) про перевезення №0905-Т/20 від 11.12.2020 року;
- Заява на проведення фізогляду від 30.04.2025 року;
- Фото товару від 01.05.2025 року;
- Копія митної декларації країни відправлення №00003001484120250114000005 від 14.01.2025 року.
За наслідками дослідження документів, які подані декларантом для здійснення митного оформлення товару, Одеською митницею повідомлено про те, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. 
Так, у повідомленні Одеською митницею вказано:
1) до митного оформлення надано банківський платіжний документ, що стосується вартості товару, № 23 з іншою датою, відмінною від вказаної в графі 44 митної декларації;
2) в довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 року №9418 вказана вартість транспортування товару за умовами поставки FOB, без зазначення географічного пункту відправлення.
У зв`язку із зазначеним, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, декларанта зобов`язано надати (за наявності) додаткові документи. Додатково повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.
На повідомлення митного органу про необхідність надати додаткові документи декларантом надіслано пояснення та пакет документів, а саме:
- прайс-лист від 01.11.2024 року, виписку по рахунку від 03.01.2025 року, виписку по рахунку від 24.04.2025 року, оборотно-сальдову відомість по рахунку 632 за період 01.01.2025 року по 30.04.2025 року.
02.05.2025 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000212/2. (т.1 а.с.53-54)
У вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено про те, що надані декларантом додаткові документи не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, і не спростовують вимогу митного органу щодо їх запиту. 
Так, у довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 року №9418 міститься посилання на два коносаменти, відповідно до яких здійснювалося транспортування оцінюваного товару, але до митного оформлення коносамент №JKTODS21447 не надавався. Крім того, судно «LILA CANADA» (вказане в графі 21 митної декларації) відсутнє в наданому до митного оформлення коносаменті від 21.01.2025 року №DJA1328138, яке у свою свідчить про те, що в процесі транспортування контейнеру №TCNU3986005 із задекларованим товаром відбувалося його перевантаження з одного судна на інше. Разом з цим, надані транспортні (перевізні) документи не містять відомості щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт і вони не включені до митної вартості товару, отже, вона може бути заниженою.
У відповідності із означеним вище рішенням, митну вартість товару, що імпортується, скориговано та визначено відповідачем із застосуванням резервного методу згідно до наявної у митному органі інформації. 
Як слідує зі змісту рішення про коригування митної вартості товару, враховуючи вимоги статті 64 Митного кодексу України, відповідачем використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей товарів:
«Товар №1 – МД від 07.04.2025 року №UA100110/2025/523723 та становить 2,02 доларів США за кг нетто, ніж заявлено декларантом 1,44 доларів США за кг нетто; 
Товар № 2 – МД від 16.04.2025 року №UA100160/2025/042723 та становить 2,22 доларів США за кг нетто, ніж заявлено декларантом 1,24 доларів США за кг нетто;
Товар № 3 – МД від 04.03.2025 року №UA110110/2025/001274 та становить 2,21 доларів США за кг нетто, ніж заявлено декларантом 1,35 доларів США за кг нетто».
З огляду на викладене, 02.05.2025 року Одеською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000368.
Згідно із пунктами 23 та 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України:
митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; 
митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Разом з тим, судова колегія зауважує, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що митну вартість імпортованого товару, яка вказана у митній декларації, декларантом визначено за основним методом у розмірі 17 292,10 доларів США.
Апеляційним судом установлено, що відповідачем під час здійснення контролю правильності визначення декларантом позивачем митної вартості імпортованого в Україну товару поставлено під сумнів правильність визначення його митної вартості.
Так, в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення митний орган посилається на те, що позивачем не підтверджено правильність визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору (контракту) у зв`язку з відсутністю, поданих до митного оформлення, документів про вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, а також документів, що стосуються вартості товару
Надаючи оцінку доводам митного органу щодо не надання декларантом документів на підтвердження понесених транспортних витрат, суд апеляційної інстанції вказує про таке.
Так, згідно із частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є: 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Митним кодексом України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, як і не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи.
Разом з тим, відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, які містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Як установлено апеляційним судом, поставка товару за контрактом №KG211124 від 21.11.2024 року здійснювалась на умовах FOB JAKARTA, Indonesia. Зазначене відповідає змісту рахунку-проформи №HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 року та рахунку-фактури (інвойс) №KIM20250005 від 14.01.2025 року, складених на виконання вимог даного контракту.
Згідно із Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс – 2010 умови поставки товару «FOB» передбачають, зокрема, що покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого порту відвантаження та сплатити всі витрати, пов`язані з товаром, із моменту його переходу через поручні судна в названому порту відвантаження. 
Отже, витрати на транспортування товарів, які поставляються на умовах «FOB», до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, не включені у ціну товару, оскільки ці витрати покладаються на покупця.
Враховуючи умови поставки «FОВ», витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України є складовою митної вартості товару, яка повинна при розрахунку митної вартості товару додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України).
При цьому, згідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, коносамент - це документ, що підтверджує укладення договору морського перевезення і прийняття або навантаження вантажу перевізником, яким останній зобов`язується передати вантаж проти вручення документа.
Крім того, згідно із міжнародними правилами перевезення, якщо коносамент видається на умовах «freight prepaid», то це означає, що фрахт повинен бути зібраний до видачі вантажу одержувачу. Також, зовсім не обов`язково, що фрахт повинен заплатити сам одержувач. За погодженням з морським перевізником фрахт може оплатити будь-яка особа, в тому числі відправник в порту відвантаження.
Разом з цим, напис «shipped on board» свідчить про те, що товар фактично був завантажений на борт. Відтак, товар, що передається відповідно до такого коносаменту, за визначенням вже відвантажено, та відповідно фрахт, повинен бути оплачений фрахтувальником судновласнику.
З урахуванням викладеного, коносамент встановлює факт навантаження на борт судна, а також підтверджує зобов`язання перевізника перевезти вантаж у порт призначення і видати його відповідній особі. Вказаний документ виконує три основні функції:
- підтверджує укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу; 
- засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення; 
- є товаросупроводжуючим документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.
З матеріалів справи слідує, що під час митного оформлення товарів в підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, Приватним підприємством надано:
- Коносамент №DJA1328138 від 20.01.2025 року;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №2067 від 29.04.2025 року;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №60146 від 29.04.2025 року;
- Довідка про транспортні витрати №9418 від 29.04.2025 року;
- Договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020 року;
- Додаткова угода №1 до Договору №0905-Т/20 від 11.12.2020.
Зі змісту наявного в матеріалах справи коносаменту (Bill of lading) №DJA1328138 від 20.01.2025 року слідує, що поставка товару за контрактом №KG211124 від 21.11.2024 року здійснювалась поза митною територією України (морський фрахт) з порту завантаження TANJUNG PRIOK, JAKARTA до порту розвантаження у місті ODESA, UKRAINE. (т.1 а.с.27)
Апеляційним судом з`ясовано, що у відповідності до умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020 року, укладеного між ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» (як експедитором) та ПП «ГЕЛІОС-ВАН» (як клієнтом), експедитор зобов`язується за відповідну плату та за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів у великотоннажних контейнерах морським, автомобільним, залізничним транспортом, а також додаткові послуги, необхідні для організації доставки вантажу.
Зі змісту пункту 4 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020 року убачається оформлення експедитором заявки, у якій сторонами погоджується ціна послуг, які мають оплачуватись клієнтом (позивачем). 
У свою чергу, на підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, декларантом надано, зокрема, довідку про транспортні витрати, хоча жодним пунктом договору №9418 від 29.04.2025 року не передбачено оформлення експедитором довідки про транспортні витрати, як документа, що підтверджує вартість перевезення.
Виходячи зі змісту вказаного вище договору №0905-Т/20 від 11.12.2020 року та враховуючи наведені приписи норм законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним документом на підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів в даному випадку є рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №60146 від 29.04.2025 року, а не довідка про транспортні витрати №9418 від 29.04.2025 року.
Так, у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №60146 від 29.04.2025 року визначено маршрути перевезення, а саме: маршрут морського перевезення/Shipping route: Jakarta-Odessa та маршрут автоперевезення/Route trucking: Одеса-Одеса.
Як убачається з рахунку-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №60146 від 29.04.2025 року, експедитором (ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК») визначені витрати на транспортно-експедиційні послуги, а саме:
- компенсація перевезення морським транспортом Jakarta-Odesa становить 304 147 грн. 51 коп.;
- плата експедитору за межами України складає 417 грн. 44 коп.;
- послуги з організації автоперевезень Одеса - Одеса визначені у розмірі 13 914 грн. 70 коп.;
- плата експедитору на території України – 250 грн. 47 коп.;
- компенсація вартості послуг за вантажно-розвантажувальні роботи на території України складають 17 909 грн. 96 коп.;
- компенсація вартості термінальних послуг на території України становлять 1041 грн. 87 коп.
Загальна сума витрат на транспортно-експедиційні послуги складає 337 681 грн. 95 коп.
Окрім цього, апеляційним судом з`ясовано, що на підтвердження інформації щодо географічного місця відправлення вантажу на умовах FOB декларантом надано інвойс HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 року, у відповідності до якого в графі «Умови поставки» (Terms of Delivery) поставка товару здійснюється на умовах FOB JAKARTA. Інвойс KIM20250005 від 14.01.2025 року містить аналогічні відомості про умови поставки товару, а саме FOB JAKARTA. Також вказаний документ містить відомості про порт завантаження товару – Tanjung Priok, Jakarta, Indonesia.
Згідно із пунктом 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України до переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 58 Митного кодексу України витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.
Як установлено апеляційним судом, зазначена експедитором ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №60146 від 29.04.2025 року компенсація перевезення морським транспортом за маршрутом Jakarta - Odesa у розмірі 304 147 грн. 51 коп., а також витрати на оплату послуг експедитора за межами України у розмірі 417 грн. 44 коп. включені декларантом при визначенні митної вартості товару.
Враховуючи приписи пункту 5 частини 10 статті 58, пункту 2 частини 11 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості оцінюваних товарів позивачем правомірно включено транспортні витрати понесені до перетину кордону України, а саме у розмірі 304 147 грн. 51 коп. та у розмірі 417 грн. 44 коп.
При цьому, як зазначено Приватним підприємством, вантаж, який перевозився у контейнері TCNU3986005, прямував за маршрутом Jakarta, Indonesia (порт завантаження) – Одеса, Україна (порт вивантаження). В процесі транспортування контейнер TCNU3986005 перевантажений на інше судно – «LILACANADA», яке безпосередньо і доставило вантаж у порт вивантаження. Відтак, у коносаменті № DJA1328138 від 20.01.2025 року вказано судно, яке вийшло з порту завантаження, а в рахунку на оплату №60146 від 29.04.2025 року - судно, яке зайшло в порт вивантаження.
Судова колегія зауважує, що в поданих документах наявні відомості про вартість транспортних витрат за доставку товару, які залишено поза увагою митним органом, як і не спростовано останнім можливості врахування наведеної в них інформації для підтвердження транспортної складової митної вартості.
Отже, колегія суддів вказує, що наявні в матеріалах справи документи містять достатньо інформації, яка дозволяє ідентифікувати приналежність цих документів до оспорюваної поставки товарів.
За таких обставин, на переконання апеляційного суду, сумніви митного органу щодо не підтвердження Приватним підприємством числового значення транспортних витрат є безпідставними.
Крім цього, згідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є: 
4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Як установлено апеляційним судом та слідує з матеріалів справи, під час митного оформлення позивачем подано рахунок-проформу №HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 року та рахунок-фактуру (інвойс) №KIM20250005 від 14.01.2025 року на суму 17 292,10 дол. США.
На підтвердження сплати визначеної вартості Приватним підприємством надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №1 на суму 5374,59 дол. США та платіжну інструкцію в іноземній валюті №23 на суму 11917,51 дол. США.
При цьому, подані під час митного оформлення банківські платіжні документи №1 та №23 містять усі необхідні реквізити, визначені законодавством для можливості ідентифікації даних платіжних інструкцій, що стосуються оцінюваних товарів.
З урахуванням установлених обставин, надані під час митного оформлення товару банківські документи є належними доказами в підтвердження оплати митної вартості товару.
Разом з цим, під час розгляду даної справи митний орган не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах недоліків, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за цей товар.
Відтак, колегія суддів вказує, що жодна із вказаних вище підстав для коригування митної вартості товарів не відповідає випадкам, визначеним у частині шостій статті 54 МК України, які надають митному органу право здійснити коригування митної вартості товарів.
З урахуванням викладеного у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що правильність визначення Приватним підприємством митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не спростовані відповідачем.
Що ж стосується посилань на факт спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками із формою контролю стосовно перевірки правильності визначення митної вартості задекларованих товарів, то з цього приводу необхідно зазначити таке.
Так, використання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками з метою виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи безпосередньо передбачено, зокрема, Главою 52 Митного кодексу України та «Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю» (затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 року №684, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.08.2015 року за №1021/27466).
Дійсно, наявність у такій автоматизованій системі інформації про іншу, ніж визначена декларантом, митну вартість товару, є підставою для сумніву у правильності заявленої митної вартості.
Разом з цим, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару порівняно з митною вартістю іншого аналогічного або ідентичного товару, не може розцінюватись як заниження Товариством митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Згідно до вимог п.2.1 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів» (затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року), посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень ст. 59, 60, 64 Митного кодексу України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
За результатами дослідження спірного рішення судовою колегією з`ясовано, що у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів , а саме в графі 33 «Обставини прийняття рішення», Одеською митницею не зазначено обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованого митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо здійснених коригувань. 
Також відповідачем не зазначено про те, митна вартість якого товару бралася за основу, фактурну вартість, країну та час імпорту в Україну, виробника, маршрут транспортування та інші комерційні умови поставки.
За таких обставин, оскаржуване рішення митного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки Приватним підприємством надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу. 
Доводи ж апеляційної скарги митного органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом попередньої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить. 
Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена, що, в свою чергу, також унеможливлює задоволення апеляційної скарги.
Щодо присудженої компенсації витрат, пов`язаної з залученням перекладача, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1,3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. (ч. 3,5 ст. 137 КАС України)
Як слідує з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано до суду належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на державну мову всіх документів, доданих до позовної заяви, що складені іноземною мовою. 
При цьому, на підтвердження наданих послуг з перекладу та їх оплати Приватним підприємством долучено наступні документи:
- рахунок на оплату №69 від 26.05.2025 року, платіжну інструкцію №132 від 29.05.2025 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №69 від 27.05.2025 року. (т.1 а.с.138-140)
Так, 27.05.2025 року між ПП «ГЕЛІОС-ВАН» (далі замовник) та ФОП ОСОБА_1 (далі – виконавець) підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №69 від 27.05.2025 року, у відповідності до змісту якого виконавцем надані послуги письмового перекладу з індонезійської мови на українську мову загальною вартістю 8471 грн.
Згідно із рахунком на оплату №69 від 26.05.2025 року ФОП ОСОБА_1 надано послуги письмового перекладу з індонезійської мови на українську мову загальною вартістю 8471 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №132 від 29.05.2025 року ПП «ГЕЛІОС-ВАН» сплачено на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8471 грн.
Апеляційний суд вказує, що такі докази надані до суду першої інстанції на виконання вимог судового рішення та з метою доведення правової позиції щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 року.
Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 року по справі №160/7049/19 зазначив, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а тому понесені витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. З огляду на викладене, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача, а саме за надану позивачу послугу перекладача з перекладу товаросупровідних та/чи інших документів.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача витрати за надану позивачу послугу з перекладу документів у даній справі у розмірі 8471 грн.
Стосовно розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає про таке.
Правила розподілу судових витрат визначено приписами статті 139 КАС України.
Згідно із приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, ураховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
В постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року по справі № 280/1765/19 зазначено, що до переліку документів, які підтверджують витрати на правничу допомогу та які підлягають дослідженню судами відносяться договір про надання допомоги (або доручення), документи, якими підтверджується оплата послуг (робіт): (рахунок на оплату, квитанція до прибуткового ордеру, платіжне доручення про оплату, касові та фіскальні чеки, документи на відрядження тощо). Відсутність підтверджуючих документів матиме наслідком відмову в задоволенні стягнення таких витрат. 
Так, 23.10.2025 року представником ПП «ГЕЛІОС-ВАН» подано відзив на апеляційну скаргу Одеської митниці, у якому викладено заяву про компенсацію судових витрат, зокрема, витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн.
Додатково, 12.11.2025 року на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду від ПП «ГЕЛІОС-ВАН» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи звіту про обсяг наданих послуг від 12.11.2025 року за Додатковою угодою №56 до Договору про надання правової допомоги №24 від 21.10.2021 року.
Як слідує зі змісту звіту про обсяг наданих послуг від 12.11.2025 року за Додатковою угодою №56, адвокатське об`єднання «ЕДВАЙЗЕРС» в межах виконання обов`язків з представництва ПП «ГЕЛІОС-ВАН» у суді апеляційної інстанції по справі №420/15221/25, надало наступні види правової допомоги, а саме:
1) Ознайомлення з апеляційною скаргою.
2) Підготовка та подача до П`ятого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу.
3) Підготовка та подача до П`ятого апеляційного адміністративного суду клопотання про долучення доказів.
Вартість послуг за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції за вказаним вище звітом є фіксованою та складає 12 000 грн.
Слід зазначити, що наведеними вище нормами КАС України передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.
17.11.2025 року представником Одеської митниці подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у яких акцентовано увагу на тому, що розмір гонорару адвоката з урахуванням категорії справи є необґрунтованим.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у справі №420/15221/25 є перевірка правомірності рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 року, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 року.
В аспекті наведеного, судова колегія зазначає, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, а тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката.
При цьому, надані представником позивача докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи обставини конкретно цієї справи, суть виконаних послуг, колегія суддів уважає, що з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, впливу наданих послуг на кінцевий результат розгляду справи, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн.
На переконання колегії суддів саме такий розмір є співмірним відповідно до критеріїв, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 року у справі №420/15221/25 за позовом приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 року, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 року – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька