Справа № 216/6831/25
провадження 1-кп/216/414/26

ВИРОК
іменем України

29 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 
потерпілої - ОСОБА_4 
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 
захисника - адвоката ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Каширівка Казанківського району Миколаївської області, громадянин України, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення  передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2025 року за №12025041230001664,-
ВСТАНОВИВ:
30 липня 2025 року приблизно о 17 годин 15 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вул. Миколаївське шосе з боку вул. Саранської в напрямку вул. Ньютона в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. По напрямку руху вищевказаного автомобіля був розташований нерегульований пішохідний перехід, який був позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України. 
У цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзну частину дороги вул. Миколаївське шосе, зі сторони зупинки громадського транспорту «Амбулаторія» на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, вийшов пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи відповідно до вимог п. 4.16 а) Правил дорожнього руху України, згідно з якими: 
- 4.16 а) «Пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора» почав перетинати проїзну частину вказаної дороги, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В ході подальшого руху автомобіля «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який діючи з кримінальною протиправною недбалістю, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість, та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, чим порушив вимоги п. п. 2.3(б), 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: 
- 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. »; 
- 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». 
Внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який був травмований, та 09.08.2025 перебуваючи в лікарні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, у вигляді сполученої тупої травми тіла: синці та садна верхньої та нижньої кінцівок ліворуч; закрита-черепно-мозкова травма: ушита рана лівої надбрівної дуги, синець в параорбітальній ділянці ліворуч, крововилив у м`які покриви голови у лобно-скроневій ділянці ліворуч, обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи у лобних ділянках праворуч та ліворуч, у тім`яно-потиличній ділянці праворуч та у тім`яній ділянці ліворуч, субдуральна гематома, дирчастий перелом лобної кістки ліворуч; закрита травма грудної клітини: переломи ребр ліворуч без пошкодження пристінкової плеври, крововиливи в місцях переломів, забій легень, розрив правої легені; перелом велико-гомілкової кістки ліворуч у верхній третині по зовнішній поверхні, крововилив в ділянці перелому; клінічно: закритий вивих плеча, травматичний розрив правої легені, двобічний гідроторакс, правобічний пневмоторакс.
Дані ушкодження мають прижиттєвий характер, що підтверджується загоювальними змінами в ушкоджених тканинах, виникли незадовго до надходження в стаціонар від дії твердих тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобілю в умовах ДТП.
За своїм характером тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя П. 2. 1. 3 «Правил судово-медичного визначення - ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 2.3(б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричиненням смерті ОСОБА_8 , є прямий причинний зв`язок.
Враховуючи вищевикладене, дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч.2 ст. 286 КК України , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні за обставин зазначених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі. 
Надав показання, якими підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті, зокрема, що він 30 липня 2025 року керував транспортним засобом «ВАЗ 21124» їхав від батьків  по Миколаївському шосе. Наближаючись до пішохідного переходу побачив пішохода, але не встиг загальмувати та здійснив наїзд на пішохода. Після чого прибула швидка допомога та поліція. Поліція почала його опитувати. Обвинувачений зазначив, що перед тим як сісти за кермо наркотичних засобів або алкогольних напоїв не вживав. Зазначив, що у вчиненому кається, просить пробачення у потерпілої. Вказав, що злочин вчинив ненавмисно. 
Цивільний позов визнав частково у розмірі 500 000 грн.
Потерпіла надала суду показання зазначивши, що загиблий ОСОБА_8 це її чоловік з яким вони прожили 43 роки, він був дуже гарним чоловіком та батьком. 
Після смерті чоловіка життя для неї втратило сенс. Заявлений цивільний позов підтримує. Просила суд призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки злочином заподіяно смерть її близької людини - чоловіка ОСОБА_9 .
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Також впевнившись, що учасники судового процесу вірно розуміють ч. 3ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів у повному обсязі та на підставі ч. 3ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілу, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 доведена поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором.
Дії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.
Мотиви призначення відповідного покарання.
Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обставин, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження не встановлено.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Виправленням засудженого є такий вплив покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.
Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого засобів кримінально-правового впливу в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Воно досягається через усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Водночас виправлення має спиратися на об`єктивні обставини, які здатні забезпечити ресоціалізацію засудженого.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнає: щире каяття, оскільки останній визнав свою вину, дав правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Разом з тим суд не може погодитись з позицію сторони захисту про наявність обставини, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, оскільки, як з`ясовано в судовому засіданні, на час судового розгляду завдана потерпілій шкода, обвинуваченим не відшкодована та безпосередньо до потерпілої обвинувачений з такою пропозицією не звертався. Факт перемовин між захисником та представником потерпілої про можливість відшкодування шкоди за відсутності факту її фактичного відшкодування не може свідчити про існування обставини передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Так, з досудової доповіді, складеної відносно ОСОБА_6 вбачається, що ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні та орган пробації дійшов попереднього висновку та вважає можливим виправлення особи без ізоляції від суспільства. 
Враховуючи вищевикладені обставини (вчинення необережного, але тяжкого злочину внаслідок якого настала загибель потерпілого), особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх або малолітніх осіб не має, на обліку у лікарня психіатра і лікаря нарколога не перебуває, позицію потерпілої, яка просила суд призначити суворе покарання, висновок, що міститься в досудовій доповіді Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, згідно з яким орган пробації дійшов попереднього висновку та вважає можливим виправлення особи без ізоляції від суспільства, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, тобто обвинуваченому необхідно призначити покарання в вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, яке необхідно відбувати реально. Підстав для застосування ст. ст.69, 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 суд не вбачає, тому суд не погоджується з висновком органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства. 
В частині призначення додаткового покарання, суд звертає увагу на наступне. Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Суд, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме порушення обвинуваченим ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, невиконання яких призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 , вважає за необхідне призначити останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.
Саме покарання у вигляді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що у повній мірі буде відповідати вимогам ст. ст. 50, 65КК України. 
Без реального відбування ОСОБА_6 призначеного покарання мета кримінального провадження щодо нього не буде досягнута, а отже саме таке покарання відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. 

Вирішення цивільного позову
Потерпілою до обвинуваченого було пред`явлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.
Обвинувачений цивільний позов визнав частково, а саме в розмірі 500 000 грн.
Судом вже наведено та обґрунтовано висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілому.
Суд погоджується з доводами позивача, що протиправна винна поведінка ОСОБА_6 , яка спричинила смерть ОСОБА_9 та перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з душевними стражданнями потерпілої, істотними негативними змінами в її житті, які фактично є непоправними, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Під час судового розгляду встановлено, що потерпіла є дружиною загиблого ОСОБА_8 .
Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд погоджується з доводами цивільного позивача, що смерть ОСОБА_9 , яка настала внаслідок протиправної винної поведінки ОСОБА_6 спричинила їй моральну шкоду.
З урахуванням обставин цієї справи, заподіяння дружині померлого моральної шкоди презюмується на підставі норми ч. 2 ст. 1168 ЦК України.
Суд приймає до уваги доводи позивача, що завдана їй шкода полягає у горі, яку вона пережила, психологічні страждання у зв`язку із втратою близької людини.
Цивільний позивач ОСОБА_4 оцінила розмір завданої моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.
Оскільки закон не містить чітких приписів щодо розміру відшкодування моральної шкоди для таких випадків, то оцінюючи розмір позовних вимог в цій частині суд враховує обставини цієї справи, а саме: характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, істотність змін у її житті, як дружини померлого, ступінь вини ОСОБА_6 .
При визначенні розміру відшкодування суд виходить з вимог розумності і справедливості.
За ч. 6 ст. 55 КПК, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи то положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, коло яких визначено приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК.
ОСОБА_4 набула процесуальний статус потерпілої відповідно до вимог КПК і сторони кримінального провадження не ставлять під сумнів її статус потерпілого, отже вона має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи в цьому кримінальному провадженні, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди та вважає справедливим присудити на користь ОСОБА_4 1 000 000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка внаслідок протиправних дій обвинуваченого, що ґрунтується на приписах ст. 23 ЦК України.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться, в тому числі, витрати, пов`язані із залученням спеціалістів та експертів. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч.2 ст.124 КПК України). 
Відтак, з ОСОБА_6 слід стягнути витрати, пов`язані з проведенням експертиз,  а саме за проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/112-25/11766-ІТ) у сумі 1782,80 (тисяча сімсот вісімдесят дві) гривень 80 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 349, 368, 373-376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1  обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати на залучення експертів в сумі 1782,80 (тисяча сімсот вісімдесят дві) гривень 80 коп., а саме за проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/112-25/11766-ІТ).
Речовий доказ,а саме: транспортний засіб «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1  повернути законному власнику або уповноваженій ним особі, а у разі повернення залишити у власності отсаннього.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя                ОСОБА_1