ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2026 Справа № 914/2745/22(914/2182/25) 
Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Цурак У.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА», Львівська область, м. Самбір
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод», м. Кам`янка-Бузька
про стягнення 292 286,64 грн. заборгованості

в межах провадження у справі №914/2745/22
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю “Суффле Агро Україна”, с. Крупець, Шепетівський (Славутський) район, Хмельницька область
про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447)

Представники сторін:
від позивача: Микитюк А.І.
від відповідача: Павко В.С.
за участю представника ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю “Суффле Агро Україна”: Стельмах Ю.М.

ВСТАНОВИВ:
2 листопада 2022 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Суффле Агро Україна” у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) .
Ухвалою суду від 07.11.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Суффле Агро Україна” про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОМАЙЗ” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) – прийнято до розгляду. Підготовче засідання суду призначено на 23.11.2022.
Ухвалою суду від 14.12.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА”(81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447); визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Суффле Агро Україна” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” у розмірі 2 139 810,00 грн, з яких: 1 410 000,00 грн – основного боргу, 705 000,00 грн – штрафних санкцій, 24 810,00 грн – судового збору; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) строком на сто сімдесят календарних днів; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1335 від 19.07.2013, поштова адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Залізнична, 3/28). Підготовче засідання суду призначено на 25.01.2023.
Офіційно оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) у встановленому законодавством порядку.
Постановою суду від 18.09.2024 клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Микитюка А.І. від 12.10.2023 про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат задоволено; затверджено звіт розпорядника майна арбітражного керуючого Микитюка А.І. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за період 14.12.2022 по 30.09.2023 в сумі 191 922,00 грн; сплачено арбітражному керуючому Микитюку Анатолію Івановичу (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1335 від 19.07.2013, адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Залізнична, 3/28), ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на р/р НОМЕР_2 в АТ “КБ “Приватбанк” основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” в розмірі 60 300,00 грн, за рахунок коштів авансованих ТОВ “Суффле Агро Україна” на депозитний рахунок Господарського суду Львівської області, згідно з платіжним дорученням №8321 від 18.10.2022; припинено процедуру розпорядження майном Товариством з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447); припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) – арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1335 від 19.07.2013; адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Залізнична, 3/28); визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447); відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447); призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1335 від 19.07.2013; адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Залізнична, 3/28), ідентифікаційний код НОМЕР_1 .
Офіційно оприлюднено на веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного суду повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Хід розгляду справи викладено в відповідних ухвалах суду.
Справа №914/2745/22 перебуває на стадії ліквідаційної процедури. 
14.07.2025 через систему “Електронний суд” Товариство з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” подало позовну заяву до відповідача ТОВ “Кам”янка-Бузький комбікормовий завод” про стягнення 292 286,64,00 грн. заборгованості.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.07.2025, справу №914/2745/22(914/2182/25) передано судді Чорній Л.З., в провадженні якої перебуває справа №914/2745/22 про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА”.
Ухвалою суду від 22.07.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА” до відповідача ТОВ “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” про стягнення 292 286,64,00 грн. заборгованості, прийнято до розгляду в межах провадження справи №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОМАРКА”.
В судове засідання від 10.09.2025 року представники сторін з”явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав. Через систему “Електронний суд” 08.08.2025 подав відповідь на відзив.
Представник відповідача через систему “Електронний суд” 05.08.2025 подав відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позовних вимог заперечив. Також представник відповідача подав клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, на які він посилається, як на підставу вимог та клопотання про закриття провадження у справі. 13.08.2025 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.
Суд задовольнив клопотання відповідача від 05.08.2025 про витребування у позивача оригіналів документів, на які він посилається, як на підставу вимог.
В судове засідання від 05.11.2025 року сторони з”явилися. 
Позивачем через канцелярію суду 22.09.2025 року подано оригінали витребуваних документів. 17.10.2025 через систему “Електронний суд” представником позивача подано додаткові пояснення у справі.
Через систему “Електронний суд” 21.10.2025 позивачем подано заяву про залишення позову в частині вимог в сумі 109 696,79грн без розгляду.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яка була заявлена у позовній заяві. Ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.
Дослідивши заяву про зменшення розміру позовних суд зазначає, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача або інших осіб.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо прийняття заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, та ухвалює подальший розгляд справи здійснювати із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.
Відповідачем через систему “Електронний суд” 03.11.2025 подано додаткові пояснення у справі в яких заперечує проти пропозиції укладення мирової угоди на неіснуючий борг та проти неодноразової зміни позивачем позовних вимог.
Ухвалою суду від 05.11.2025 прийнято заяву ТОВ “Євромарка” від 21.10.2025 про зменшення позовних вимог в частині 109 696,79 грн та ухвалено здійснювати розгляд справи з її врахуванням, розгляд справи відкладено на 21.01.2026.
Судове засідання 21.01.2026 ліквідатор позивача з`явився, позовні вимоги просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві, поясненнях, наданих у судовому засіданні.
Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, поясненнях, наданих у судовому засіданні.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.
Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, відповідно до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
У судовому засіданні 21.01.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Позиції сторін. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що позивачем поставлено відповідачу товар на суму 893 331,27 грн відповідно до видаткових накладних, копії яких долучено до матеріалів справи. Відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий товар у розмірі 623 613,61 грн. Позивач просить у позовній заяві просив стягнути 269 717,66 грн. 
21.10.2025 позивач сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій просить залишити без розгляду позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу на суму 109 696,79 гривень, а саме: 24 500,00 гривні згідно ВН №РН-0000009 від 05.10.2022 року, 34 815,79 гривень згідно ВН №РН-0000010 від 19.10.2022 року, 13 987,97 гривень згідно ВН №РН-0000011 від 28.10.2022 року 36 393,03 гривень згідно ВН №РН-0000012 від 22 грудня 2022 року та стягнути з відповідача на користь позивача 160 020,87 гривень основного боргу за поставлений товар, а також 17 758,98 гривень інфляційних збитків та 4 810,00 гривень 3% річних.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову ТОВ «ЄВРОМАРКА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод» про стягнення заборгованості посилаючись на таке. Відповідач зазначає, що позовна заява ґрунтується на копіях видаткових накладних та рахунках фактури, однак позивач не надав жодного належного доказу існування укладеного між сторонами договору поставки, який є обов`язковим для виникнення договірних зобов`язань відповідно до ст. 11, 509, 626, 627, 712 Цивільного кодексу України, без надання доказів укладення договору та підтвердження узгоджених сторонами умов (щодо номенклатури, обсягів, цін, строків тощо) вимоги про стягнення коштів за поставлений товар є необґрунтованими.
Відповідач посилається на те, що оскільки між сторонами були укладені письмові договори купівлі-продажу №05/10-2022 від 05.10.2022 року та №18/10/2022 від 18.10.2022 року, які визначають чіткі та конкретні умови постачання, оплати та документообігу, правовідносини між сторонами виникли не внаслідок спрощеного способу укладення договору шляхом обміну первинними документами, як стверджує позивач, а виключно на підставі офіційно укладених договорів, умови яких є обов`язковими для виконання та визначають момент настання зобов`язань щодо оплати.
Також, відповідач зазначає, що предметом договору №05/10-2022 є пшениця та соя урожаю 2022 року. Предметом договору №18/10/2022 є соняшник українського походження урожаю 2022 року. Умови оплати, визначені в договорах. Пункт 2.5 договору прямо передбачає, що оплата вартості товару здійснюється у два етапи: часткова оплата — протягом 20 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та видаткової накладної; остаточна оплата — протягом 10 банківських днів після реєстрації податкової накладної Постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). п. 2.5 Договору «Оплата решти вартості Товару здійснюється Покупцем, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку Постачальника, протягом 10-ти банківських днів від дати реєстрації податкової накладної, складеної та зареєстрованої Постачальником в ЄРПН, відповідно до вимог ст. 187 та ст.201 Податкового кодексу України та наданого Постачальником пакету документів, визначеного в п. 5.5. Договору.» п. 4.1.4 Договору «Продавець, при передачі Товару Покупцю, додатково передає копію податкової накладної та копії квитанції №1 про реєстрацію електронної податкової накладної в ЄДРПН, виписаної в порядку, передбаченому ПК України; …» Також, пункт 2.5.2 зобов`язує Постачальника надати податкову накладну в електронній формі, складену та зареєстровану відповідно до ст. 201 ПК України. 
Відповідач вказує на те, що на підтвердження дотримання умов п. 2.5 і 2.5.2, 4.1.4 позивач не надав жодного доказу успішної реєстрації податкових накладних у ЄРПН, проте згідно квитанції про зупинення реєстрації відповідно до п. 201.16 ПК України. Зокрема:- податкова накладна порядковий номер 17 від 15.11.2022 в ЄРПН зареєстровано за № 9243903827 від 28.10.2022, загальна сума з ПДВ – 113 987,97 грн - реєстрацію зупинено; - податкова накладна порядковий номер 16 від 31.10.2022 в ЄРПН зареєстровано за № 9226404241 від 19.10.2022, загальна сума з ПДВ – 283 500,00 грн - реєстрацію зупинено; - податкова накладна порядковий номер 15 від 31.10.2022 в ЄРПН зареєстровано за № 9226403399 від 05.10.2022, загальна сума з ПДВ – 199 500,00 грн - реєстрацію зупинено; - податкова накладна порядковий номер 43 від 13.01.2023 в ЄРПН зареєстровано за № 9297531280 від 22.12.2022, загальна сума з ПДВ – 296 343,30 грн — реєстрацію зупинено; Які підтверджують, що зобов`язання щодо належного оформлення податкових накладних не виконано, а отже: строк остаточної оплати ще не настав, відповідач був позбавлений можливості включити суми до податкового кредиту. У відповідь на адвокатський запит №32 від 24.07.2025 Головне управління ДПС у Львівській області №29295/6/13-01-18-03-10 від 31.07.2025 підтвердило інформую про зупинку реєстрації податкових накладних. Згідно з положеннями пп. 187.1, 198.1, 198.2, 198.6, 201.1, 201.10 Податкового кодексу України, обов`язок зі своєчасного складання та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) покладено виключно на постачальника товарів або послуг.
07.08.2025 позивач в системі «Електронний суд» сформував відповідь на відзив, в якій зазначає, що пунктом 2.5 сторони зазначили, що покупець здійснює оплату ____% вартості товару протягом 20 днів з дати отримання рахунку фактури. Оплата решти вартості товару здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту з дати реєстрації податкової накладної. Пункт 5.10 Договору фактично уточнює порядок розрахунків, врегульований пунктом 2.5 договору, а саме визначає умови за яких покупець має право зупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті товару на суму, що відповідає сумі ПДВ в незареєстрованих податкових накладних, до моменту їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто визначає порядок виконання зобов`язання. В подальшому сторони так і виконували умови Договору, Позивач поставляв товар, а Відповідач оплатив лише 86 % вартості товару, а 14 % вартості товару (ПДВ) не оплатив так як реєстрацію ПН було зупинено. Це відбувалось по трьох накладних ( ВН №РН-0000009 від 05.10.2022 року, ВН№РН-0000010 від 19.10.2022 року та ВН № №РН-0000011 від 28.10.2022). Крім того, в накладних та рахунках сторони вказували суму з ПДВ та суму без ПДВ. Таким чином, зміст умов Договору та подальші дії сторін свідчать про те, що сторони погодили, що 86 % вартості товару підлягає оплаті від дати отримання видаткової накладної, а решта 14 % вартості товару підлягає оплаті після реєстрації ПН, тому твердження Відповідача про те, що строк оплати товару не настав взагалі є помилковим. Крім того, таке твердження Відповідача суперечить його діям по прийманню товару та оплаті 86 % вартості товару (конклюдентні дії). Крім того, такий порядок визначення строку виконання зобов`язання є досить поширеним звичаєм ділового обороту так як покупці страхують себе від негативних податкових наслідків по втраті податкового кредиту. Однак, згідно видаткової накладної №РН-0000012 від 22.12.2022 року ТОВ «Євромарка» здійснило поставку Відповідачу товару на загальну суму 296 343,30 гривень. Вартість товару без ПДВ (14%) становить 259 950,27 гривень. Вказана партія товару була оплачена лише на суму 99 929,40 гривень. Заборгованість становить 160 020,87 гривень.
Позивач вказує на те, що навіть якщо відняти суму ПДВ по зупиненій ПН, то Відповідач все одно має непогашений борг в сумі 160 020,87 гривень. В позовній заяві, позивач нараховує інфляційні збитки та 3% річних саме на суму боргу в розмірі 160 020,87 гривень, яка виникла за несвоєчасну оплату товару за накладною №РН-0000012 від 22.12.2022 року.
12.08.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому посилається на те, що договір не встановлює фіксованого відсоткового співвідношення між першою та другою оплатами (86 % і 14 %), як стверджує Позивач. Жодної згадки про 86%/14% в договорі немає. Згідно з умовами укладених договорів, навіть оплата 1 % вартості товару в межах першого етапу відповідає договору, а остаточна оплата проводиться лише після реєстрації ПН. На думку відповідача, твердження позивача про настання строку оплати та порушення з боку відповідача є помилковими та суперечать умовам договору. Строк остаточного розрахунку не настав, а це, в свою чергу, унеможливлює стягнення заборгованості, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.
У додаткових поясненнях позивач посилається на те, що відповідач в трьох із чотирьох накладних оплачував лише 86 % вартості товару, а 14 % вартості товару (ПДВ) не оплатив так як реєстрацію ПН було зупинена. Та з огляду на те, що п. 5.10 договору передбачає, що 14% вартості товару не підлягає оплаті до реєстрації ПН це свідчить, що сторони все ж таки погодили наступний порядок розрахунків, а саме 86 % вартості товару підлягає оплаті від дати отримання видаткової накладної, а решта 14 % вартості товару підлягає оплаті після реєстрації ПН. Позивач вважає, що твердження відповідача про те, що сторони погодили те, що 1 % вартості товару підлягає оплаті після отримання товару, а решта 99 % після реєстрації ПН свідчить про його суперечливу та недобросовісну поведінку. Позивач просить суд стягнути лише 86% вартості товару, яку відповідач не оплатив.
На вимогу ліквідатора №1 від 11.06.2025 року про стягнення боргу, відповідач в особі керівника ТОВ «Кам`янка – Бузький комбікормовий завод» Антонюка А.Р. надіслав ліквідатору вих. №72 від 30.06.2025 року в якому повідомив про те, що : «поставка товару від 22.12.2022 року є нікчемною відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки поставка відбулась без погодження з розпорядником майна і не породжує жодних зобов`язань.» Крім того, керівник Відповідача зазначає про те, що зобов`язання має виникати на підставі договору, якого надано не було і сторонами не було погоджено порядок розрахунків, строків оплати, а надані ліквідатором видаткові накладні не можуть вважатися достатньою підставою для виникнення грошового обов`язку. Таким чином, керівник Відповідача, ще до початку розгляду справи в суді письмово підтвердив відсутність між сторонами письмового договору у вигляді окремого документа, та заперечив факт поставки.
Позивач звертає увагу, що видаткова накладна №РН-0000012 від 22.12.2022 на суму 296 343,30 гривень підписана керівником Відповідача та містить печатку. Вказана накладна не містить посилання на будь який договір, а містить посилання на рахунок фактуру №СФ-0000016 від 22.12.2022. При цьому, рахунок фактура також не містить посилання на жоден договір. Крім того, під час оплати товару Відповідач, в призначенні платежу, двічі посилався на накладну, а не на договір. Позивач стверджує, що сукупність цих фактів свідчить про те, що між сторонами не був укладений договір як окремий документ щодо поставки товару, що мала місце 22.12.2022, тому посилання Відповідача на те, що у Позивача відсутні оригінали договорів, які є ключовими доказами є безпідставним, оскільки такі договори не укладались і під час здійснення поставки сторони не посилались на договір, а посилались на накладну та рахунок фактуру. Вказане, крім наведеного вище підтверджується тим, що надані Відповідачем договори не підписані на кожній сторінці, тому неможливо з них становити, які істотні умови договору сторони погодили і яке було волевиявлення у керівника ТОВ «Євромарка», адже згідно відповіді наданою Відповідачем 11.06.2025, між сторонами існували і інші договірні відносини за якими здійснювався податковий облік і здійснювалось зупинення податкових накладних. 
Позивач посилається на те, що ТОВ «Євромарка» поставляло кукурудзу Відповідачу 07 лютого 2022 року та сою 24 грудня 2021 року (накладну додаю), а також 27 травня 2022 року здійснювалась господарська операція по азотним добривам. Зокрема, згідно з оборотно-сальдової відомості по рахунку 208 за 27 травня між сторонами були обороти на 12 мільйонів гривень, тому надані Відповідачем документи можуть стосуватись інших взаємовідносин. Позивач звертає увагу на те, що ліквідатору від колишнього керівника було передано не всі документи. Крім того позивач зазначає, що Відповідач не надав суду оригіналів цих договорів, тому вони не можуть розглядатись судом як докази. Наявність або відсутність договорів як окремих документів не спростовує факту того, що Відповідач отримав товар, здійснив його часткову оплату, а решту вартості товару не оплатив. 
22.09.2025 в системі документообігу суду зареєстровано долучені до позовної заяви оригінали документів, а саме: видаткові накладні, рахунки фактури.
Обставини справи встановлені судом. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно видаткової накладної №РН-0000009 від 05.10.2022 року ТОВ «Євромарка» здійснило поставку Відповідачу 35 тонн пшениці вартістю 199 500,00 гривень. Відповідно до рахунку – фактури №СФ-0000012 від 05.10.2022 року оплата товару мала відбутись до 06.10.2022 року. Видаткова накладна має посилання на рахунок фактуру. Вказана партія товару була оплачена 06.10.2022 року частково на суму 175 000,00 гривень, а саме: 06.10.2022 року згідно платіжної інструкції №2381 на суму 100 000,00 гривень, 07.10.2022 року згідно платіжної інструкції №2385 на суму 25 000,00 гривень та 07.10.2022 року згідно платіжної інструкції №2391 на суму 50 000,00 гривень. Призначення платежу «оплата за пшеницю згідно рахунку №012 від 05.10.2022 року з ПДВ 14%». Всього було сплачено 175 000,00 гривень. Заборгованість за вказаною накладною становить 24 500,00 гривень. Згідно видаткової накладної №РН-0000010 від 19.10.2022 року ТОВ «Євромарка» здійснило поставку Відповідачу 21 тони соняшнику вартістю 283 500,00 гривень. Відповідно до рахунку фактури №СФ-0000013 від 18.10.2022 року оплата товару мала відбутись до 19.10.2022 року. Видаткова накладна має посилання на рахунок фактуру. Вказана партія товару була частково оплачена 19.10.2022 року на суму 248 684,21 гривень згідно платіжної інструкції №146.В призначенні платежу зазначено «оплата товару згідно рахунку №013 від 18.10.2022 з ПДВ». Заборгованість за вказаною накладною становить 34 815,79 гривень. Згідно видаткової накладної №РН-0000011 від 28.10.2022 року ТОВ «Євромарка» здійснило Відповідачу поставку 8,260 тони соняшнику вартістю 113 987,97 гривень. Відповідно до рахунку фактури №СФ-0000014 від 28.10.2022 року оплата товару мала відбутись до 29.10.2022 року. Видаткова накладна має посилання на рахунок фактуру. Вказана партія товару була оплачена частково на суму 100 000,00 гривень платіжною інструкцією №2425. В призначенні платежу зазначено «оплата за соняшник згідно рахунку №014 від 28.10.2022 з ПДВ». Заборгованість за вказаною накладною становить 13 987,97 гривень. Згідно видаткової накладної №РН-0000012 від 22.12.2022 року ТОВ «Євромарка» здійснило Відповідачу поставку 6,607 тони соняшнику,1,355 тони пшениці та 13,994 тонни сої, всього товару за накладною було поставлено на загальну суму 296 343,30 гривень. Видаткова накладна має посилання на рахунок фактуру. Строк оплати товару зазначений в рахунку фактурі №СФ -0000016 від 22.12.2022 до 30.12.2022. Вказана партія товару була оплачена частково на суму 99 929,40 гривень (30.12.2022 на суму 33 300,00 гривень з призначенням платежу : оплата за зернові згідно накладної №012 від 22.12.22 з ПДВ, та 24.01.2023 року на суму 66 629,40 гривень з призначенням платежу оплата за соняшник, пшеницю, сою згідно накладної №012 від.22.12.2022 року). Заборгованість за вказаною накладною становить 196 413,9 гривень. 
Позивач у позовній заяві зазначає, що всього поставлено товару на суму 893 331,27 гривень, оплата була на 623 613,61 гривень, загальна заборгованість за поставлений товар становить 269 717,66 гривень. 
21.10.2025 позивач сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій просив суд залишити без розгляду позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача боргу в сумі 24 500,00 гривні згідно ВН №РН-0000009 від 05.10.2022 року, 34 815,79 гривень згідно ВН №РН-0000010 від 19.10.2022 року, 13 987,97 гривень згідно ВН №РН-0000011 від 28.10.2022 року 36 393,03 гривень згідно ВН №РН-0000012 від 22 грудня 2022 року. Тобто це суми ПДВ по всім чотирьох видаткових накладних всього сума вимог, що підлягають залишенню без розгляду на суму 109 696,79 гривень. Підставою для залишення позову без розгляду в цій частині є те, що попередній керівник боржника Павлюк Н.В. не передала ліквідатору Договори в яких визначений порядок оплати товару, а передала лише накладні та рахунки на оплату, які не містять посилання на Договір, а лише на рахунки фактури. Вказане стало підставою для подання позову.
Відповідно до ст.61 КУзПБ ліквідатор заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості. Тобто стягнення заборгованості на користь боржника є обов`язком ліквідатора, ліквідатор стягує ці кошти для погашення вимог кредиторів та відновлення платоспроможності боржника. 
Ліквідатор посилається на те, що актуальним залишається позовна вимога про стягнення боргу в розмірі 160 020,87 грн, який виник внаслідок неповної оплати товару, поставка якого підтверджується видатковою накладною №РН-0000012 від 22 грудня 2022 року на суму 296 343,30 гривень, а також 17 758,98 гривень інфляційних збитків та 4 810,00 гривень 3 відсотків річних нарахованих за несвоєчасне погашення боргу за вказаною накладною. 
Видатковою накладною №РН-0000012 від 22 грудня 2022 року підтверджено, що товар було поставлено на суму 296 343,30 гривень. Банківською випискою підтверджено, що товар за цією накладною оплачено на суму 99 929,40 гривень. Тому борг становить 196 413,90 гривень. При цьому ПДВ становить 36 393,03 гривень. Позивач не заявляє вимогу про сплату 36 393,03 грн суми ПДВ.
Внаслідок підписання між сторонами видаткових накладних, виставлення рахунків фактур на оплату та подальша їх часткова оплата з жовтня 2022 року до грудня 2022 року свідчить про те, що між сторонами склались правовідносини передбачені договором поставки, який укладений у спрощений спосіб шляхом обміну документами. 
Позивач вказує на те, що незалежно від умов оплати визначених сторонами, строк оплати товару та виконання всіх зобов`язань для позивача настав не пізніше дня відкриття ліквідаційної процедури щодо ТОВ «Євромарка», а саме 18.09.2024.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до статті 526 ЦКУ, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦКУ, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 610 ЦКУ, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За приписами статті 611 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Матеріалами справи встановлено, а відповідачем не спростовано факт поставки товару, що підтверджується належними доказами, які долучені до матеріалів справи. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 160 020,87 грн основного боргу.
Крім основного боргу, за прострочення виконання грошових зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 4 810,00 грн та втрати від інфляції у розмірі 17 758,98 грн.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).
Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Аналогічна правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 4 810,00 грн та втрат від інфляції у розмірі 17 758,98 грн є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1. ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають задоволенню.
Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач звернувся до суду з позовною заявою в електронній формі, через підсистему «Електронний суд», таким чином застосуванню підлягає норма ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судовий збір у розмірі 2 442,40 грн, з врахуванням пониження відповідного розміру ставки судового збору, відповідно до норм ч. 2 ст. 129 ГПК України, слід стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України, оскільки ухвалою суду від 22.07.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА» про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено сплату судового збору позивачу до моменту прийняття рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 216, 234, 235 ГПК України, суд 
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод» (80400, Львівська область, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, 129а; ЄДРПОУ 34219437) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА» (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) 182 589,85 грн заборгованості. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод» (80400, Львівська область, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, 129а; ЄДРПОУ 34219437) в дохід Державного бюджету України 2 442,40 грн судового збору. 
Наказ видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.01.2026.

Суддя Чорній Л.З.