Справа № 303/2184/24
Провадження № 1-кп/303/174/24

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження № 12034071040000092 від 10.01.2024 року відносно:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мінгечаур країни Азербайджан, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин Азербайджану, освіта середня, не працює, раніше не судимий, -

 
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 у порушення вимог статей 7, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 (із змінами і доповненнями від 08.07.1999, 05.04.2001,03.04.2003, 22.12.2006, 22.03.2012, 16.10.2012), згідно з якими, оборот аналогів наркотичних засобів і психотропних речовин на території України забороняється, а також, що громадяни мають право придбати наркотичні засоби та психотропні речовини тільки за рецептом лікаря, ст.4 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» № 863 від 08.07.1999 (із змінами), ст.2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995 (із змінами), постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», постанови Кабінету Міністрів України № 796 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затверджений постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», наказу №7 від 23.03.1998 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що підтягають спеціальному контролю відповідно до законодавства України», набув у невстановленому досудовим розслідуванням місці, спосіб та час особливо небезпечний наркотичний засіб обіг якої заборонено - концентрат з макової соломи (екстракційний опій), який в подальшому, під час оперативної закупки збув громадянці під вигаданими анкетними даними - ОСОБА_8 , за наступних обставин.
29.11.2023 о 10 години 28 хвилин, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність на настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з корисливим умислом та метою, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , під час оперативної закупки, незаконно продав (збув) за 1000,00 гривень громадянці під вигаданими анкетними даними - ОСОБА_8 один медичний шприц об`ємом 2 мл із рідиною коричневого кольору, яка згідно висновку експерта, в своєму складі містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якої заборонено - концентрат з макової соломи (екстракційний опій). Загальна маса концентрату макової соломи (екстракційного опію, в перерахунку на суху речовину) становить 0,1036 г.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 провину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав суду пояснив, що свідка по справі ОСОБА_8 , як легендовану особу, насправді ОСОБА_10 він знав на протязі 8-ми років, яка працювала у нього вдома по господарству, прибирала, прасувала, готувала їжу і якій він платив за це грошові кошти, оскільки його дружина була хвора і в повній мірі не могла виконувати цю роботу. Крім того, ОСОБА_11 брала у дружини речі, якими торгувала на ринку «Гід» і таким чином заборгувала останній велику суму грошей. Невдовзі дружила померла і він залишився сам. ОСОБА_12 продовжувала приходити до нього і виконувати хатню роботу. В один із днів вона попрохала його дістати наркотичний засіб для її чоловіка ОСОБА_13 , який хворів, бо був наркоманом, дуже просила, сказала, що він скоро помре, ставала на коліна. Йому стало її шкода і на ринку «Гід» дістав їй цей наркотичний засіб у циган, у кого саме, він не знає. Грошових коштів вони з нього не взяли, оскільки вони його добре знали. 
29.11.2023 року близько 11-00 ОСОБА_11 зателефонувала йому з цього приводу та він сказав, щоби вона приходила. Коли ОСОБА_12 прийшла, він віддав їй наркотичний засіб у одному шприці, а вона віддала йому 1000 гривень, які він сприйняв, що вона віддала йому борг за товар, який вона брала ще за життя дружини. Остання взяла цей шприц та пішла, як він зрозумів додому. Також пояснив, що і на сьогоднішній момент, на час розгляду справи вона працює у нього по господарству, він неодноразово після того, як йшло досудове розслідування і справа вже була у суді спілкувався із ОСОБА_11 та запитував її навіщо вона так зробила. Остання пояснила, що працівники поліції погрожували їй, сказали, що вона буде сидіти в тюрмі, якщо не зробить закупку наркотичного засобу. Розмовляв і декілька днів назад з останньою та попрохав прийти в суд і розповісти про те, що вона йому розповідала. Свою вину не визнає, вважає, що з корисних цілей дав їй наркотичний засіб для її хворого чоловіка- наркомана.
Свідок ОСОБА_10 , яка була залучена на досудовому слідстві до конфіденційного співробітництва як ОСОБА_8 , була допитана в судовому засіданні під справжніми анкетними даними, бо як було встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та свідок постійно спілкувалися між собою з приводу, що вона повинна була говорити в суді. Допитана була за клопотанням сторони захисту.
ОСОБА_10 в суді пояснила, що працює у ОСОБА_14 та його покійної дружини на протязі тривалого часу, виконує хатню роботу, а саме прибирає, прасує, готує їжу. Вони добре до неї ставилися та допомагали. Оскільки вона мала проблеми із законом, а саме вчинила крадіжку з магазину, її працівники поліції заставили зробити закупку у ОСОБА_14 наркотичних засобів. Вона на це погодилася, так як переживала, щоби її не позбавили волі. При закупці ОСОБА_9 продав їй один шприц з наркотичним засобом за 1000 грн. Про те, що він торгує наркотичними засобами вона не знала і не бачила.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду пояснив, що працює оперативним працівником Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області і в 2024 році на території м.Мукачево почалися крадіжки із різних магазинів. В ході оперативно – розшукових заходів було встановлено, що до крадіжок причетна ОСОБА_10 . В ході проведення розслідування остання розповіла, що вона інколи вживає наркотичні засоби і розповіла де вона купляє їх для вживання. Слідство ця інформація зацікавила, ОСОБА_11 погодилася зробити закупку наркотичних засобів і з нею було укладена угода. Вона назвала прізвище ОСОБА_9 і їх це зацікавило, адже під час оперативно – розшукових заходів і реалізації їх стосовно закупок наркотичних засобів, ними було встановлено, що ОСОБА_9 займається торгівлею наркотичних засобів, але спілкується з дуже вузьким колом людей, і до нього було важко підібратися. Поки ОСОБА_9 був під вартою, ОСОБА_11 активно з ними співпрацювала, а коли останній вийшов під заставу, свідок перестала з ними контактувати. Пізніше ОСОБА_11 добровільно погодилася на конфеденційне співробітництво, в районному відділку поліції з нею були проведені всі необхідні процесуальні дії. Додав, що ОСОБА_10 не являється наркозалежною, але час від часу вживає наркотичні засоби. Ніяких скарг від останньої стосовно примушування її до співробітництва, чи тиску морального чи фізичного не надавала і не зверталася з такими заявами до правоохоронних органів.
Крім того судом в судовому засіданні було переглянуто СД – диск із записом оперативної закупки свідка ОСОБА_10 у ОСОБА_14 наркотичного засобу, де чітко видно як остання заходить до будинку обвинуваченого де за тисячу гривень, які йому дає, останній зі столу дає їй один шприц із наркотичною речовиною, і чітко видно, що під рушником знаходиться ще один шприц із такою ж речовиною. Крім того між ними проходить розмова, де ОСОБА_11 прохає ще прийти пізніше і взяти наркотичну речовину для «Сєрого», і що їй треба для цього хоча б тисячу зібрати, а обвинувачений в нецензурній формі повідомляє, що через «них» він лізе у борги. Про те, що цей наркотичний засіб вона прохала для свого наркозалежного чоловіка і прохала і плакала на колінах взагалі мова не йшла.
В судовому засіданні досліджені бути такі докази:
-Рапорт слідчого Мукачівського РУП про виявлення злочину від 06.01.2024 року;
-Витяг з ЄРДР № 12024071040000092 від 10.01.2024 року за фактом збуту ОСОБА_16 екстракційного опію;
--постанова про виділення матеріалів кримінального провадження 06.02.2024 КП № 12024071040000092 з кримінальним провадженням № 42023072040000024 в копіях та оригіналах з речовими доказами;
-Витяг з ЄРДР № 42023072040000024 об`єднане первинне кримінальне провадження по організованою злочинною групою;
-Витяг з ЄРДР № 12023071040001392 про те, що 29.11.2023 року внесені відомості по факту збуту о 10-20 особою ОСОБА_17 наркотичних засобів;
-Протокол затримання від 29.10.2023 року о 11-40 ОСОБА_14 за участі захисника ОСОБА_5 ;
-Протокол огляду місця події від 29.10.2023 року в період часу з 12-20 по 13-26 по місцю проживання в будинку АДРЕСА_1 :
-Постанова про визнання речовим доказом вилученого під час огляду місця події та під час затримання;
-Протокол огляду від 05.12.2023 року 200 грн. за номерами ЄА8066225, ВЛ7260570, ДГ8137269, ДД9049061;
-Протокол медогляду на стан сп»’яніння від 29.11.2023 року – ОСОБА_9 тверезий;
-Повідомлення про підозру від 30.11.2023 за ч.2 ст.307 КК України;
-Постанова про залучення перекладача на російську мову;
-Ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із заставою 134200, 00 грн.;
-Копія квитанції від 04.12.2023 року про внесення застави;
-Повідомлення про звільнення 04.12.2023 року з під варти у зв`язку із внесенням застави та протокол роз`яснення прав;
-Повідомлення про зміну підозри 04.04.2024 за ч.2 ст.307 КК України;
-Ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 03.01.2024 року про продовження досудового розслідування до п`яти місяців;рапорт оперуповноваженого СКП від 03.11.2023 року про ініціювання проведення НСРД відносно ОСОБА_14 ;
-Клопотання слідчого від 06.11.2023 року про проведення НСРД відносно ОСОБА_14 ;
-Ухвала слідчого судді Закарпатського апеляційного суду № 05122 від 15.11.2023 року про проведення НСРД відносно ОСОБА_14 до 14.01.2024;
-Доручення слідчого від 20.11.2023 року про виконання ухвали про проведення НСРД відносно ОСОБА_14 ;
-Протокол НСРД складений 27.12.2023 року відносно ОСОБА_14 за 29.11.2023 року;
-Флеш носій № 749 т;
-Протокол перегляду відео флеш носія № 749т, зроблено стопкадри;
-Рапорт оперуповноваженого від 03.11.2023 про відібрання легендованої особи ОСОБА_8 ;
-Доручення прокурора Мукачівської окружної прокуратури про проведення контроля за вчиненням злочину у формі оперативної закупки відносно ОСОБА_14 від 14.11.2023 року;
-Постанова прокурора Мукачівської окружної прокуратури від 14.11.2023 року про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину;
-Протокол огляду покупця перед оперативною закупкою від 29.11.2023 року легендованої особи ОСОБА_8 
-Протокол вручення грошових коштів від 29.11.2023 року легендованій особі;копії грошових коштів вручених легендованій особі;
-Протокол від 29.11.2023 року про вручення спеціальної техніки легендованій особі ОСОБА_8 ;
-Протокол огляду покупця після проведення оперативної закупки від 29.11.2023 року, в ході якого було виявлено та вилучено запаяний шприц зі вмістом речовини чорного кольору;
-Протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 29.11.2023 року;
-Постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів від 29.11.2023 року;
-Висновок експерта від 01.12.2023 року Закарпатського НДЕКЦ з ілюстративною таблицею, відповідно до висновків якого у наданій на експертизу рідині темно – коричневого кольору, яка містилася в 1 (одному) безбарвному прозорому полімерному шприці з оплавленою основою ін`єкційної голки, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено – концентратом з макової соломи, що в перерахунку на суху речовину становить 0,1036 г.
Дослідивши та проаналізувавши в сукупності надані сторонами докази, перевіривши їх на предмет належності та допустимості, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставин, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
За приписами ч.ч. 2, 4 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Згідно з ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
А тому суд вважає, що провина ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження, останній вчинив кримінальне провопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, а саме незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу.
Що стосується позиції сторони захисту про те, що при проведенні оперативних закупок нібито мала місце провокація злочину з боку працівників правоохоронних органів, а саме чинився психологічний тиск та підбурювання ОСОБА_10 з метою створення штучних умов вчинення ОСОБА_16 злочину, суд вважає за необхідне зауважити наступне.
Суд зазначає, що оперативна закупка були проведена з дотриманням вимог КПК України, на підставі постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину та відповідних доручень, які були розсекречені та відкриті стороні захисту.
Заява сторони захисту щодо провокації злочину є безпідставною, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження в результаті перевірки обставин кримінального провадження під час судового розгляду.
Так, для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.
Для встановлення факту провокації злочину є визначальним з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органи досудового розслідування діяли пасивно і не підбурювали свідка ОСОБА_10 до вчинення злочину, а відомості про збут останнім та іншими особами наркотичних речовин були відомі під час отримання оперативної інформації, зокрема зазначене підтверджується даними протоколу за результатами проведення негласних (розшукових) дій.
Згідно ч. 3 ст. 271 КПК України, під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила без такого сприяння.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці виробив загальний принцип, що відноситься до гарантій справедливого розгляду справи в контексті техніки негласних розслідувань, що використовуються для боротьби з торгівлею наркотичними засобами.
Загальний зміст цього принципу зводиться до того, що суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Веселов та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).
Визначення провокації наведене у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008 року, згідно з яким провокація з боку правоохоронних органів: «Має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений».
Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів Європейський Суд з прав людини виробив низку критеріїв (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Баннікова проти Росії» від 04.11.2010 року), а саме: a) змістовний критерій; b) процесуальний критерій. При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним наявність в суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.
Розкриваючи змістовний критерій, Європейський Суд з прав людини відзначає, що, по-перше, держава повинна мати у своєму розпорядженні конкретні та об`єктивні свідчення, що підтверджують вчинення обвинуваченим конкретних кроків на вчинення діяння, за яке він в подальшому переслідується. При цьому відповідно до вимог Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (рішення у справі Баннікова проти Росії; рішення у справі Веселов та інші проти Росії; рішення у справі Ванян проти Росії). Будь-яка інформація, отримана внаслідок негласної діяльності, має відповідати вимозі щодо того, що слідство має проводитись в цілому у пасивній манері. Таке виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинуваченого з метою вчинення ним злочину, як то- прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування тощо (рішення у справі Баннікова проти Росії; рішення у справі Веселов та інші проти Росії).
Отже, провокацією є допомога особі вчинити кримінальне правопорушення, яке вона б не вчинила, якби правоохоронні органи або особи, що діють за їх дорученням, цьому не сприяли або не впливали з тією ж метою на поведінку особи насильством, погрозами, шантажем; якщо дії працівників правоохоронних органів або закупника, спонукали людину вчинити кримінальне правопорушення і ніщо не передбачало, що злочин був би скоєний без цього втручання, то такі дії виходять за рамки допустимих і є провокацією.
Суд дійшов переконання, що у сторони обвинувачення були вагомі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 займається протиправною діяльністю, та сторона обвинувачення надала суду процесуальну можливість перевірити наявність вказаних обставин. Так, проведено оперативну закупку та задокументовано факт збуту наркотичного засобу, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_18 . Встановлено, що будь якої допомоги або сприяння останньому у здійснені збуту наркотичних речовин, впливу на його поведінку та дії шляхом погроз, залякування, умовлянь, наполегливих пропозицій тощо, працівниками поліції та особою, яка здійснювала оперативну закупку, не здійснювалося, що підтверджується дослідженими доказами.
Так версія свідка ОСОБА_10 , яку вона озвучила в судовому засіданні, що вона ніби-то сама вмовляла дістати ОСОБА_14 особливо небезпечний наркотик для її наркозалежного чоловіка, повністю суперечить відео оперативної закупки, на якій чітко видно наявність у ОСОБА_14 двох запаяних шприців з наркотичними речовинами та діалогу між ними, який свідчить, що обвинувачений до цього вже збував наркотичну речовину як легендованій особі так і іншим особам. А на пропозицій ОСОБА_10 прийти через пів години і взяти ще для «Сєрого», і що їй треба для цього хоча б тисячу зібрати, обвинувачений ОСОБА_9 в нецензурній формі повідомляє, що через «них» він лізе в борги.
Крім того, як було встановлено в судовому засіданні з пояснень свідка ОСОБА_10 і самого обвинуваченого, після звільнення з під варти під заставу, останній вжив активних заходів для спілкування зі свідком ОСОБА_10 , до якого слідчим застосовувалися заходи безпеки та зробив це без відома слідчого прокурора чи суду. Більше того, вона знову у обвинуваченого працювала, він їй платив заробіток та забезпечував матеріально, для неї є значним та суттєвим. Вони не раз обговорювали, що їй потрібно буде сказати в суді.
З урахуванням вищевикладеного суд відхиляє та не приймає до уваги позицію сторони захисту щодо провокації кримінального правопорушення, та усі докази щодо проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у вказаному кримінальному проваджені та негласних слідчих дій- аудіо-відео контроль особи як 29.11.2023, надані стороною обвинувачення, визнає належними та допустимими.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Зазначена позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 66 КК України судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 67 КК України судом не встановлено.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України законодавцем віднесено до тяжких злочинів.
При цьому суд зауважує, що закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_19 суд враховує особу винного, який вважається особою, що не має судимості, раніш за вчинення умисних злочини у сфері обігу наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів не притягувався, не перебуває на обліку лікаря нарколога та лікаря-психіатра, за місцем проживання характеризується негативно, підтримує зв`язки з особами , які вживають наркотичні речовини, неодноразово надходили скарги від мешканців м.Мукачева про те, що обвинувачений за грошові кошти збуває наркотичні засоби, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що обвинувачений, не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, умисний тяжкий злочин вчинено ним з корисливих мотивів, останньому слід призначити покарання, в межах розміру санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. 
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на загальну суму 1434 гривень , пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Обвинуваченому у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно та визначено заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 132 200 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Застава внесена на рахунок отримувача ГУДКСУ у Закарпатській області 04.12.2023 року заставодавцем на підставі вищезазначеної ухвали та обвинуваченого ОСОБА_14 звільнено із ізолятора тимчасового тримання ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».
Відповідно ч.4 ст.202 КПК України, обвинувачений ОСОБА_9 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. 
Враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_16 судом не встановлено, так як запобіжний захід у вигляді застави не був порушений останнім в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, і запобіжний захід у вигляді застави щодо ОСОБА_14 підлягає залишенню до набрання вироком суду законної сили та звернення його до виконання, тому внесений розмір застави в сумі 132 200 гривень підлягає поверненню заставодавцю після набрання цим вироком суду законної сили.
Керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), визнати винним за ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Зарахувати у строк покарання час перебування ОСОБА_6 під вартою з 29.11.2023 року по 04.12.2023 року до внесення застави з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 96-1 та 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію грошової суми у розмірі 1000 грн., отриманих обвинуваченим від збуту психотропних речовин, з яких 800 грн. (номера купюр ЄА8066225, ВЛ7260570, ДГ8137269, ДД9049061), які вилучені у ОСОБА_6 конфіскувати, а 200 грн., які використані обвинуваченим застосувати конфіскацію відповідної грошової суми.
Запобіжний захід залишити до набрання вироком законної сили попередній - у вигляді застави. 
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати із моменту вступу вироку в законну силу і звернення його до виконання.
Процесуальні витрати за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів у розмірі 1434 грн. стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.
Речові докази по справі: запаяний шприц з вмістом речовини чорного кольору, електронні ваги, блокнот з рукописними записами – знищити; грошові кошти номіналом 2-і купюри по 1000 гривень, 23-и купюри по 500 гривень, 11 купюр по 200 гривень, 1-на купюра 100 гривень, 1-на купюра 50 гривень, І-на купюра 10 гривень та 1-на купюра 5-ть гривень та мобільний телефон – конфіскувати.
Зарахувати у строк покарання час перебування ОСОБА_6 під вартою з 29.11.2023 року по 04.12.2023 року до внесення застави із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Після вступу вироку в законну силу повернути заставодавцю суму внесеної застави у сумі 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) грн. ОСОБА_20 .
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1