Справа № 136/145/25
провадження № 1-кп/136/17/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року      м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42024022240000126 від 19.12.2024, про обвинувачення 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Роздольне, Автономна Республіка Крим, жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, одружений, офіційно не працевлаштований, священнослужитель Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні», раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4 , 
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Військовозобов`язаний ОСОБА_3 починаючи з 22.09.2020 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, востаннє Указом Президента України № 4024-IX від 29.10.2024 продовжено з 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.
У зв`язку із введенням воєнного стану на території України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Указом Президента України № 741/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 08.05.2024 № 3685-IX, продовжено з 10.11.2024 строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 168/1843 від 11.12.2024 ОСОБА_3 визнано придатним до проходження військової служби.
У подальшому 11.12.2024 приблизно о 16:00 год., військовозобов`язаний ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований по АДРЕСА_2 , будучи визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку, визначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» після оголошення йому змісту повістки про необхідність прибуття на 07 год. 00 хв. 12.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для комплектування команди і подальшого призову за мобілізацією у військову частину в складі команди № НОМЕР_1 , відкрито відмовився отримувати повістку, зміст якої йому було оголошено, та ставити свій підпис у ній.
У подальшому ОСОБА_3 діючи з метою ухилення від призову, за відсутності обставин, які б унеможливлювали його своєчасне прибуття, у визначений у повістці час не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.
Обвинувачений у судовому засіданні вину в інкримінованому йому злочині не визнав, пояснив, що він вже понад 25 років є ОСОБА_6 , а наразі являється священнослужителем Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» та займає посаду старійшини (єпископа) збору. Звертає увагу на те, що він не ховався від обов`язку перед державою, а навпаки завжди прагнув бути корисним, зокрема, з 2002 по 2004 проходив альтернативну (невійськову) службу, а у 2024 пройшов ВЛК. Наголошує на тому, що особисто для нього бути відповідальним перед Богом (про що зазначено у преамбулі Конституції України) означає у всьому слухатись Бога, а тому обвинувачений дав обіцянку, що в кожній сфері свого життя він поступає по Божих високих нормам і законам. Одним із головних релігійних переконань обвинуваченого є відмова від насильства, використання зброї та служби у збройних силах. Обвинувачений вважає, що у його діях відсутній умисел на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України, оскільки стосовно нього має діяти ч. 4 ст. 35 Конституції України, відповідно до якої, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Саме тому у 2024 обвинувачений неодноразово скеровував листи до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням замінити військову службу на невійськову (альтернативну) службу. Окремо ОСОБА_3 наголошує на тому, що його право на альтернативну службу в умовах воєнного стану підтверджується юридичним висновком Європейської комісії за демократію через право (Венеціанська комісія) від 18.03.2025.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив суд про те, що 11.12.2024 обвинувачений ОСОБА_3 після проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився від отримання бойової повістки. Своє рішення ОСОБА_3 аргументував релігійними переконаннями, при цьому зазначаючи, що служба військового капеланства йому також не підходить. Свідок підтвердив, що у зв`язку із відмовою ОСОБА_3 від отримання бойової повістки (повістки на відправку) свідком, як уповноваженою особою - старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 - інструктором ІНФОРМАЦІЯ_4 було складено відповідний акт. При цьому 12.12.2024 для подальшого призову на мобілізацію ОСОБА_3 не з`явився. Також свідок повідомив, що обвинувачений звертався із заявами про проходження альтернативної (невійськової) служби на що йому було роз`яснено, що законодавством не передбачене право на проходження такого виду служби в умовах воєнного стану.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дав покази якими підтвердив своє перебування на службі 11.12.2024 у ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також підписання акту про відмову ОСОБА_3 від отримання бойової повістки (повістки на відправку), однак детальних обставин тих подій, наразі, вже не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_9 повідомив, що є співвіруючим обвинуваченого ОСОБА_3 та старійшиною у зборі Свідків Єгови, знає обвинуваченого близько трьох років як духовну людину. Компрометуючі обставини стосовно ОСОБА_3 йому не відомі. На думку свідка обвинувачений має щире особисте переконання стосовно заборони брати в руки зброю навіть у цілях самооборони. 
Крім того, у ході судового засідання було досліджено письмові докази, надані прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури на підтвердження винуватості ОСОБА_3 а саме:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.12.2024, відповідно до якого за заявою ІНФОРМАЦІЯ_6 було внесено відомості про злочин, де зазначено, що ОСОБА_3 11.12.2024 відмовився отримувати повістку про відправку до військової частини за призовом по мобілізації (а.с.95);
- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення № 2/7409 від 19.12.2024, підписане начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 , відповідно до якого 11.12.2024 військовозобов`язаним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , було вчинено кримінальне правопорушення, а саме – ухилення від призову по мобілізації (11.12.2024 року відмовився отримувати бойову повістку за вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 12.12.2024 року), за що передбачена кримінальна відповідальність по ст. 336 КК України (а.с.96);
- акт відмови від отримання повістки від 11.12.2024 року за підписом старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 та інструктора ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через релігійні переконання відмовився від отримання повістки про явку на 12.12. для комплектування команди до ІНФОРМАЦІЯ_7 , текст повістки було доведено (озвучено) громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 16:00 11.12.2024 (а.с.97);
- облікова картка до військового квитка ОСОБА_3 , 1982 року народження, серія № НОМЕР_2 (а.с.98);
- розписка про отримання 11.12.2024 року повістки № 2/8892 на ім`я ОСОБА_3 про виклик 12.12.2024 о 07:00 для уточнення облікових даних (а.с.99);
- повістка на відправку у відповідності до п. 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Верховного Головнокомандувача ЗСУ № 741/2024 від 28.10.2024 на ім`я рядового ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої останньому наказано 12.12.2024 о 07:00 год. прибути за адресою: м. Липовець, вул. Соборності, 23, команда 1890, ВОС № 790037, а також розписка на ім`я ОСОБА_3 , у якій відсутній підпис про отримання військовозобов`язаного (а.с.100);
- довідка військово-лікарської комісії № 168/1843 від 11.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придатний до служби на підводних човнах, на надводних кораблях, у морській піхоті, Десантно-штурмових військах, спеціальних спорудах, підрозділах спеціального призначення (а.с.101);
- службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, видане ОСОБА_7 , дійсне до 31.12.2024 року (а.с.102);
- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке містить відмітку про проходження альтернативної служби з 03.06.2002 по 03.09.2004 (а.с.103);
- довідка видана Головою Керівного комітету Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» ОСОБА_11 № 14707 від 07.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_3 призначений 03.11.2019 року Керівним комітетом Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» на посаду священнослужителя – старійшиною (єпископом) збору (а.с.104);
- заява ОСОБА_3 від 10.12.2024 адресована ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідно до якої останній, ґрунтуючись на своїх особистих глибоких релігійних переконаннях та навченій по Біблії християнській совісті, відмовляється брати до рук зброю та будь-яким чином брати участь у діяльності, яка прямо або опосередковано підтримує війну чи якось пов`язана з Міністерством оборони України та Збройними Силами України (а.с.105);
- постанова про визначення підслідності та передачі матеріалів органу досудового розслідування від 19.12.2024 року (а.с.106-107);
- постанова про групу слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування від 27.12.2024 року (а.с.108);
- Статут Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні», зареєстрований Міністерством культури України, наказ № 1406 від 19.12.2017 року (а.с.121-126);
- довідка видана КНП «Турбівська селищна лікарня Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» № 118 від 31.12.2024, про те, що громадянин ОСОБА_3 в період з 01.01.2024 по 31.12.2024 за медичною допомогою в КНП «Турбівська селищна лікарня» не звертався (а.с.127);
- вимога про надання відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , відповідно до якої станом на 06.01.2025 ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.128);
- довідка видана КНП «Турбівський селищний центр первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» № 1110-01-04 від 31.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_3 в даному закладі не задекларований та за медичною допомогою в період з 01.01.2024 по теперішній час не звертався (а.с.129);
- паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_3 , номер документа НОМЕР_3 (а.с.130-131);
- Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року (а.с.132);
- Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року (а.с.133); 
- Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 740/2024 від 28.10.2024 року (а.с.134);
- Указ Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 741/2024 від 28.10.2024 року (а.с.134-135);
- постанова старшого слідчого СВ ВП № 4 Вінницького ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження від 31.12.2024 року (а.с.136-140);
- постанова начальника Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_13 від 06.01.2025 про скасування постанови старшого слідчого СВ ВП № 4 Вінницького ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_14 від 31.12.2024 про закриття кримінального провадження № 42024022240000126 від 19.12.2024 (а.с.141-142);
- постанова про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 20.01.2025 року (а.с.143);
- протокол про відкриття матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення із ними (а.с.144-146).
Суд, допитавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази в судовому засідання, здійснивши їх оцінку та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст.ст. 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У ст. 2 цього ж закону вказано, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
У висновку Верховного Суду, який викладений у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 13.06.2024 у справі № 601/2491/22 вказано, що жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни. Крім того, у висновку зазначено, що призов на військову службу по мобілізації не означає автоматично, що він був зобов`язаний брати до рук зброю, адже з огляду на його релігійні переконання та конституційний обов`язок із захисту Вітчизни під час несення служби він міг бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.
Окрім того у висновку Верховного Суду, який викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 27.10.2025 у справі № 573/838/24 сформовано висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого, законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України. Призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння та/або використання зброї.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вину не визнає, одружений, офіційно не працевлаштований, заяв, скарг на порушення громадського порядку на ОСОБА_3 за місцем проживання до селищної ради не надходило; за медичною допомогою в КНП «Турбівська селищна лікарня» не звертався. 
Обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_3 , в ході судового розгляду не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи винуватого, який підстав, передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин не має, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував своїм конституційним обов`язком по захисту Батьківщини, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі на певний строк.
На думку суду таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, призначене покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Водночас зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення вперше, вчинене ним кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, в ході розгляду справи судом встановлено, що обвинувачений з 14.12.2000 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а 03.11.2019 призначений керівним комітетом Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» на посаду священнослужителя – старійшиною (єпископом) збору, враховуючи висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, суд вважає, що обставини цього конкретного кримінального провадження, які підлягають врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставами для висновку про можливість досягти мети заходу примусу зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.
Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не приймались.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 65, 336 КК України, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки. 
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Липовецький районний суд Вінницької області. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_15