09.02.2026 Справа № 756/18279/25
Унікальний номер 756/18279/25
Номер провадження 2/756/2414/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року          м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.,
секретар судового засідання - Лисенко Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), Головне управління ДПС у м. Києві, третя особа: Одинадцята київська нотаріальна контора про скасування обтяження у вигляді арешту,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати обтяження у вигляді арешту накладеного на невизначене майно, все майно, яке належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження № 1400136 та було зареєстровано Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 21 жовтня 2004 року на підставі постанови 656/7 від 23 липня 2001року винесеної Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції, про арешт майна боржника.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є бабусею позивача. Після її смерті позивач успадкував квартиру, яку мав намір подарувати, проте нотаріусом сповіщено наявність обтяження на все належне позивачу майно, що є перешкодою для вчинення будь - яких дій з нерухомим майном.
Позивач звертався до виконавчої служби зі заявою про зняття арешту з майна. З відповіді Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) вбачається, що у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за строком зберігання, скасувати арешт неможливо.
Строк зберігання матеріалів виконавчого провадження сплинув. Зазначає, що відносно  ОСОБА_1 відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. Наявність обтяження перешкоджає позивачу, реалізувати свої права на спадкове майно. Вказане стало підставою для звернення до суду із позовом. 
Процесуальний рух справи
На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 10 листопада 2025року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду  на 08 січня 2026 року. 
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 08 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 лютого 2026 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Представники відповідачів та третьої особи до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Суд дійшов висновку що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, за відсутності представників сторін. 
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини.
Фактичні обставини справи
Вироком Мінського районного суду міста Києва від 05 березня 2001 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.81 ч.2, ст.141 ч.2 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві особистої власності з відбуванням покарання в ВТК посиленого режиму. 
Згідно відповіді Департаменту з питань виконання кримінальних покарань №01/26 від 08 січня 2026 року на адвокатський запит, за інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі засуджених та осіб, узятих під вату, а також осіб які тримаються в установах виконання покарання, станом на 12 січня 2026 року ОСОБА_1 покарання не відбував під вартою не примався. Надати інформацію про перебування у ВК територій, які розташовані в районах проведення воєнних (бойових)дій а також в тимчасовій окупації не вбачається можливим.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за пошуковим запитом щодо суб`єкта «фізична особа, ОСОБА_1 », від 08 вересня 2025 року встановлено відомості щодо заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження:1400136; тип обтяження арешт (архівний запис), зареєстрований Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 21 жовтня 2004 року на підставі постанови 656/7 від 23 липня 2001року винесеної Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції, про арешт майна боржника ОСОБА_1 .
З листа Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №94/84 від 22 травня 2025 убачається, що за відомостями, які містяться в державному реєстрі прав на нерухоме майно міститься обтяження боржника ОСОБА_1 на підставі постанови 656/7 від 23 липня 2001року винесеної Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції. В листі зазначено, що надання більш ґрунтовної інформації (документів), за вказаними виконавчими провадженнями та/або зареєстрованим обтяженням не вбачається за можливе у зв`язку з закінченням строку зберігання матеріалів останніх. Підстави для зняття арешту виконавчою службою відсутні. 
За інформацією АСДС відносно ОСОБА_1  немає відкритих виконавчих проваджень.
Суть спірних правовідносин, нормативне обґрунтування та позиція суду
Спір між сторонами виник з приводу зняття арешту з майна ОСОБА_1 .
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.
За частинами 1 та 5 статті 59 ЗУ Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний податковий орган, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
У випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної податкової служби України.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 299/2931/17, на яку, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 червня 2023 року у справі № 721/521/21.
Як встановлено з матеріалів справи на час засудження позивача та повного відбуття призначеного покарання в нього було відсутнє нерухоме майно яке підлягало конфіскації.
Квартиру АДРЕСА_1 він успадкував в 2024 році.
Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу з 2001 року за відсутності виконавчого провадження, порушує право позивача на спадкування, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб.
За таких обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту майна, тому що відповідні записи у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо заборони відчуження нерухомого майна обмежує право позивача на вільне володіння майном.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 18, 43, 44, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), Головне управління ДПС у м. Києві, третя особа: Одинадцята київська нотаріальна контора про скасування обтяження у вигляді арешту.
Скасувати обтяження у вигляді арешту (архівний запис) накладеного на невизначене майно, все яке належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження № 1400136, зареєстроване Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 21 жовтня 2004 року на підставі постанови 656/7 від 23 липня 2001року винесеної Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції, про арешт майна боржника.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 09 лютого 2026 року.

Суддя І.С. Шролик