Постанова
Іменем України 
 
19 листопада 2025 року
м. Київ  
 
справа № 465/89/23
провадження № 61-9372св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Укрзалізниця»,
третя особа - первинна профспілкова організація регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»,
 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрзалізниця» на постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року  в складі колегії суддів: Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М.,
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Укрзалізниця», третя особа - первинна профспілкова організація регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова в складі судді Величка О. В., від 05 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
позивач та представник позивача не з`явилися в судові засідання 06 листопада 2024 року, 05 грудня 2024 року, 09 січня 2025 року та 05 лютого 2025 року, хоча сторона позивача належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Численні, подані представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи носять систематичний характер та трактуються судом як неналежне виконання процесуальних обов`язків, що має наслідком затягування розгляду справи;
суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що з часу закриття підготовчого провадження в жодне з чотирьох призначених судових засідань з розгляду справи по суті сторона позивача не з`являлася. При цьому, в судове засідання, призначене на 06 листопада 2024 року представник позивача, яка була під особистий підпис повідомлена про час і місце його проведення, не з`явилася без пояснення будь-яких причин і без подання будь-яких заяв. У наступні три засідання, призначені на 05 грудня 2024 року, 09 січня 2025 року та 05 лютого 2025 року, сторона позивача не з`явилася, водночас представником позивача подано на кожне з них клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи це зайнятістю в інших справах і лише одного разу 09 січня 2025 року перебуванням на лікуванні. Заяв про розгляд справи по суті за відсутності сторона позивача не подавала.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено;
ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2025 року скасовано;
справу направлено до Франківського районного суду м. Львова для продовження розгляду.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
позивачка про розгляд справи 09 січня 2025 року та 05 лютого 2025 року була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (т.1, а.с.148, 158);
із судових повісток про виклик до суду, які надсилались позивачці, вбачається, що в таких не належно роз`яснено наслідки неявки у судові засідання, а саме щодо можливості вирішення питання судом про залишення позову без розгляду;
ухвала суду першої інстанції постановлена без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що повинен бути проведений з повним та суворим дотриманням вимог, зокрема, процесуального закону, серед іншого, і в частині дотримання права позивача бути повідомленим про час та місце судового розгляду; роз`яснення йому наслідків неявки у судове засідання; права на подання заяви про розгляд справи у його відсутності (відсутності його представника), тощо.
 
Аргументи учасників справи
 
21 липня 2025 року АТ «Укрзалізниця» через Електронний суд подало касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року, у якій просило: 
постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року  скасувати;
ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2025 року залишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
представник позивача була повідомлена належним чином про судові засідання у справі;
у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України). Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України). Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача;
адвокату позивача були відомі права та обов`язки учасників справи, у тому числі і наслідки повторної неявки позивача в судове засідання;
неодноразові клопотання про відкладення дати розгляду справи відповідач розцінює, як неповагу до суду, до інших учасників справи, спробу затягнути розгляд справи, вбачає у діях позивача зацікавленість у збільшенні строку вимушеного прогулу, за який позивачка просить стягнути середній заробіток і такі дії є зловживанням процесуальними правами.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
16 жовтня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від11 вересня 2025 року зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).
 
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що
«залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. 
Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо».
 
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України)/
 
У справі, що переглядається:
апеляційний суд при скасуванні ухвали суду першої інстанції вважав, що із судових повісток про виклик до суду, які надсилались позивачці, вбачається, що в таких неналежно роз`яснено наслідки неявки у судові засідання, а саме щодо можливості вирішення питання судом про залишення позову без розгляду; ухвала суду першої інстанції постановлена без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що повинен бути проведений з повним та суворим дотриманням вимог, зокрема, процесуального закону, серед іншого, і в частині дотримання права позивача бути повідомленим про час та місце судового розгляду; роз`яснення йому наслідків неявки у судове засідання; права на подання заяви про розгляд справи у його відсутності (відсутності його представника), тощо;
ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду (т. 2 а. с. 129-130). Представниця позивачки Манукян М. А. була повідомлена про судове засідання 06 листопада 2024 року, що підтверджено відповідною розпискою (т. 2 а. с. 131);
у зв`язку із неявкою представниці позивачки Манукян М. А. у судове засідання 06 листопада 2024 року судове засідання було відкладено на 05 грудня 2024 року, про що направлено відповідне повідомлення в електронний кабінет представниці позивачки (т. 2, а. с. 136, 139). 04 грудня 2024 року представниця позивачки Манукян М. А. надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на участь в іншому судовому провадженні (т. 2, а. с. 141-144);
у зв`язку із неявкою представника позивача Манукян М. А. у судове засідання 05 грудня 2024 року судове засідання було відкладено на 09 січня 2025 року, про що було направлено відповідне повідомлення в електронний кабінет представниці позивачки (т. 2, а. с. 146, 149). 09 січня 2025 року представниця позивачки Манукян М. А. надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона перебуває на лікарняному (т. 2, а. с. 150-154);
у зв`язку із неявкою представниці позивачки Манукян М. А. у судове засідання 09 січня 2025 року судове засідання було відкладено на 05 лютого 2025 року, про що було направлено відповідне повідомлення в електронний кабінет представниці позивачки (т. 2, а. с. 156, 159). 05 лютого 2025 року представниця позивачки Манукян М. А. надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на участь в іншому судовому провадженні (т. 2, а. с. 160-164);
представниця позивачки Манукян М. А. повідомлена належним чином про розгляд справи у судових засіданнях 09 січня 2025 року та 05 лютого 2025 року, проте не з`явилася у судові засідання;
касаційний суд підкреслює, що в справі відсутні повістки представниці позивачки адвокату Манукян М. А. на 09 січня 2025 року та 05 лютого 2025 року, а вони містяться лише в Електронному суді. При цьому в повістках є роз`яснення про наслідки неприбуття за викликом суду; 
поза увагою апеляційного суду залишилось те, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі для застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правове значення мають лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
 
За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про відсутність підстав для залишення позову без розгляду. Як наслідок оскаржену постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України). 
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:
«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку про те, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржену постанову апеляційного суду скасувати; передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрзалізниця» задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                        В. І. Крат
 
Судді:                                                                                         Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                  Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                  П. І. Пархоменко