Справа № 353/1028/25
Провадження № 1-кп/353/61/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	м.Тлумач	

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі кримінальне провадження № 12025091240000128, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будзин Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, - 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:
26.09.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області за результатами розгляду справи № 353/957/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_4 винесено постанову, яка набрала законної сили 01.12.2023 року, та згідно якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Будучи належним чином ознайомленим з наведеною вище постановою та маючи реальну можливість виконувати її в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, ОСОБА_4 , діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, всупереч ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, продовжив керувати транспортним засобом за наступних обставин. 
Не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою протиправну поведінку, 24.08.2024 року о 05 год. 24 хв. по вул. Центральна в с. Локітка Івано-Франківського району Івано-Франківської області ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння та будучи позбавленим права керування транспортними засобами відповідно до постанови Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2023 року. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення працівниками поліції щодо ОСОБА_4 24.08.2024 року складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за результатами розгляду якого 01.11.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області щодо ОСОБА_4 винесено постанову № 353/858/24, яка набрала законної сили 12.11.2024 року, та згідно якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Унаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 постанова Тлумацького районного суду Івано-Франківської області № 353/957/23 від 26.09.2023 року, яка набрала законної сили 01.12.2023 року, не була виконана в частині позбавлення права керування транспортними засобами. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю та беззастережно, не заперечив та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті, вказавши на те, що його дійсно у 2023 році згідно постанови Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, яка набрала законної сили, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. З вказаною постановою суду він був ознайомленим. Він розумів, що є особою, яка відповідно до рішення суду позбавлена права керування транспортними засобами, однак продовжував керувати автомобілем. 24.08.2024 року в с. Локітка вінкерував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099» в стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення його у 2024 роцізгідно постанови Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, яка набрала законної сили, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаюється, дуже шкодує, що так сталось, запевняє суд, що більше такого не повториться, просить його суворо не карати.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а учасники судового провадження не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
У судових дебатах прокурор ОСОБА_3 просила визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та з урахуванням всіх обставин справи призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України просила звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 1 року позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 1 рік та встановити протягом іспитового строку обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Питання речових доказів просила вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, яке вчинив ОСОБА_4 , є нетяжким злочином.
Суд враховує дані про особу винного, а саме те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, не одружений, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра він не перебуває, 20.02.1996 року ВЛК при Тлумацькому РВК в Івано-Франківській області визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 20-а, гр ІІ розкладу хвороб (наказ МО України 1994р.№2), на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не перебуває та не отримує соціальних допомог, пенсій, пільг чи будь - яких інших виплат, в склад його сім`ї входять мати – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється особою з інвалідністю ІІ групи, похилого віку, пенсіонером (а.с. 44-54), обвинувачений негативно ставиться до вчиненого.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, беззастережне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, від вчиненого кримінального правопорушення тяжких наслідків не наступило, обвинувачений шкодує про вчинене.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Крім цього, з досудової доповіді, складеної Івано-Франківським районним сектором № 5 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, від 23.12.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається середній рівень ризику ймовірності вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені п. 2, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи пробаційною програмою «Формування життєвих навичок» (а.с. 26-31).
За таких обставин суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі.
Беручи до уваги фактичні обставини справи, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття, беззастережне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, від вчиненого кримінального правопорушення тяжких наслідків не наступило, обвинувачений шкодує про вчинене, позицію сторін кримінального провадження, висловлену у судових дебатах щодо міри покарання обвинуваченому, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбуття покарання у виді позбавлення волі, а тому на підставі ст. 75 КК України його слід звільнити від відбування такого покарання з випробовуванням, встановивши необхідний іспитовий строк та відповідні обов`язки з числа передбачених ст. 76 КК України.
Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Питання речових доказів суд вирішує керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.
У кримінальному провадженні процесуальних витрат немає.
Питання щодо обрання та зміни запобіжного заходу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання – 1 (Один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного йому покарання у виді 1 (Одного) року позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 1 (Один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки протягом іспитового строку:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню: DVD-R диск із відеофайлами з нагрудної відеокамери інспектора СРПП відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 щодо виявлення 24.08.2024 року факту вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, – залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. 
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий	ОСОБА_7