Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа№640/4802/22 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Аляб`єва І.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області в якому просить:
- витребувати у Відповідача Технічну документацію в електронному вигляді про земельну ділянку 8000000000:90:971:0042, яку було передано Відповідачу до 01.01.2013 від центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів і його територіальним органом в м. Києві.
- витребувати у Відповідача в якості доказів Технічну документацію, в тому числі електронний документ, про земельну ділянку 8000000000:90:971:0042 яка була затверджена рішенням Київської міської ради № 23/23 від 03.07.2014 на підставі якої Відповідач надав Витяг з нормативно-правової оцінки від 08.06.2021;
- витребувати у Відповідача посадові обов`язки Державного кадастрового реєстратора, який вносив в Державний земельний кадастр відомості з технічної документації про земельну ділянку, затверджену рішенням КМР № 23/23 від 03.07.2014;
- витребувати у Відповідача Витяги з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки 8000000000:90:971:0042 з 2013 по 2020 роки для підтвердження того, що змін по земельній ділянці не відбувалось;
- визнати протиправними дії Відповідача про внесення інформації в Державний земельний кадастр з Технічної документації від 2014 року про цільове призначення земельної ділянки, яке не відповідало чинному законодавству.
- визнати протиправним та скасувати Витяг з нормативно-правової оцінки по земельній ділянці 8000000000:90:971:0042 за 2021 рік.
- зобов`язати Відповідача привести відомості в Державному земельному кадастрі по ' земельній ділянці 8000000000:90:971:0042 відповідно до Технічної документації від 2014 року. У випадку, якщо ТД від 2014 року була прийнята з цільовим призначенням, яке на дату прийняття не відповідало Наказу № 548, зобов`язати Відповідача надати відмову у прийнятті Технічної документації від 2014 року для приведення ТД відповідно до законодавства.
- зобов`язати Відповідача надати Витяг з нормативно-правової оцінки по земельній ділянці 8000000000:90:971:0042 за 2021 рік відповідно до цільового призначення (для садівництва), яке визначено договором оренди та технічною документацією від 2014 року відповідно до Наказу № 548.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2022 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Разом з цим, на виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (далі - Закон) та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України - наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок №399).
Пунктами 4-7 Порядку №399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.
На виконання вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX та Порядку №399 на підставі Акту приймання-передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва від 15.01.2025, згідно супровідного листа КОАС від 15.01.2025 №01-19/474/25 до Донецького окружного адміністративного суду передано 4132 судові справи, у тому числі адміністративну справу №640/4802/22.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №640/4802/22 передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Аляб`єва І.Г.
Ухвалою суду від 14.04.2025 адміністративну справу №640/4802/22 прийнято до провадження судді Аляб`єва І.Г.
Від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надійшло клопотання про заміну відповідача по справі з Головного управління Держгеокадастру у м. Києві на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: 03115, вул. Серпова, 3/14, м. Київ, код за ЄДРПОУ 39817550).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.05.2025 допущено у справі заміну відповідача - Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (код ЄДРПОУ 39802366) на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: 03115, вул. Серпова, 3/14, м. Київ, код ЄДРПОУ 39817550).
В обґрунтування позову зазначає, 15 вересня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки на 25 років, кадастровий номер - 8000000000:90:971 ;0042, площею - 0,0144 га за адресою - м. Київ, вул. Садова, 73-А, ділянка 235, з цільовим призначенням - для ведення садівництва. До 2020 року Позивачу нараховували орендну плату за землю у сумі 247,42 грн. 29.04.2021 року Позивачу нарахували орендну плату за земельну ділянку в розмірі 25318,05 грн.
Позивач листом № М/99-00-06-01-04-09 від 09.07.2021 дізналась від Податкової служби, підставою нарахування такої плати було те, що Відповідач надав Податковій нормативно-грошову оцінку земельної ділянки з коефіцієнтом який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф 3.0) (Даний коефіцієнт застосовується для земельних ділянок, інформація про які внесена до відомостей Державного земельного кадастру).
В переписці з Відповідачем листом № 927/0-984/6-21 від 03.08.2021 Позивач дізналась, інформація про цільове призначення земельної ділянки у Відповідача визначено відповідно до ли Державного комітету України із земельних ресурсів від 24.04.1998 № 14-1-7/1205 (далі - УКЦВЗ) та оскільки відбулись зміни в законодавстві, та на даний час цільове призначення земельної ділянки визначається Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 (далі - Наказ № 548) Відповідач визнав земельну ділянку як таку, яка не внесена відомостей Державного земельного кадастру.
На заперечення Позивача про те, що у Поземельній книзі Відповідача є відомості з Технічної документації про земельну ділянку, яка була затверджена рішенням N 23/23 II сесії VII скликання Київської міської ради від 03.07.2014 року (далі - ТД від 2014 року) Відповідач не відреагував уникає відповіді на дане питання.
Вважає дії відповідача щодо надання нової оцінки земельної ділянки протиправними, просить задовольнити позов.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування позову зазначає наступне.
Щодо безпідставності доводів Позивача, що саме Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві визначено та внесено відомості у Держаний земельний кадастр (зареєструвано) земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 з цільовим призначенням – для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.
Згідно інформації переданої відповідно до рішення Київської міської ради від 25.12.2012 № 715/8999, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 04.10.2005 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042, площею 0,0144 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Садова, 73-а, діл. 235 (с/т «Будівельник-1») на праві оренди за ОСОБА_1 , строк дії речового права – 25 років. Категорія земель – землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення – для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. Вид використання – для ведення садівництва, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2022 № НВ-8000017832022.
Тобто, згідно даних Державного земельного кадастру, відомості про земельну ділянку Позивача з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 (в тому числі і інформацію про її цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби) були визначені та внесені до Державного земельного кадастру та Поземельної книги 04.10.2005 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), а не Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, як на цьому постійно безпідставно наполягає Позивач.
Отже, доводи Позивача про те, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 було визначено Відповідачем у 2014 році, є безпідставними та не відповідають дійсності і доказам наявним в матеріалах даної судової справи, оскільки земельну ділянку було зареєстровано (внесено відомості про неї до Державного земельного кадастру та відкрито Поземельну книгу) Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 04.10.2005, а після 01.01.2013 було лише передано зазначену вище інформацію про неї до Державного агентства України із земельних ресурсів, а не внесено нову інформацію про зазначену земельну ділянку.
Щодо безпідставності висновків Позивача про те, що технічна документація про нормативну грошову оцінку земель міста Києва, затверджена рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 є документацією із землеустрою, на підставі якої до Державного земельного кадастру вносяться відомості про цільове призначення земельних ділянок.
Станом на 2014 рік, порядок зміни цільового призначення земельних ділянок був встановлений у статті 20 Земельного кодексу України.
Так, нормами ч. 1 та 2 статті 20 Земельного кодексу України (у редакції чинній 04.07.2014) було чітко визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться, зокрема, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Тобто, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими й передбачена зміна її цільового призначення.
Зауважуємо, що всупереч доводам Позивача, ні нормами Земельного кодексу України, ні нормами Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції чинній на момент затвердження рішенням Київської міської ради від 04.07.2014 технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва) не передбачена зміна цільового призначення окремої земельної ділянки на підставі технічної документації з нормативно грошової оцінки земель населених пунктів.
За результатами проведення нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація, яка у межах населених пунктів затверджується відповідною міською радою.
Таким чином, технічна документація з нормативної грошової оцінки земель складається з метою визначення капіталізованого рентного доходу із земельної ділянки, в тому числі і для визначення розміру орендної плати не залежно від цільового призначення земельної ділянки, А НЕ з метою зміни цільового призначення земельної ділянки, як на цьому постійно, без посилання на відповідні норми законодавства наполягає Позивач. Це дві різні за своїм змістом та правовим регулюванням документації із землеустрою.
Отже, твердження Позивача (викладені на сторінці № 1, 3 позовної заяви) про те, що Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві у 2014 році разом із внесенням інформації про нормативну грошову оцінку земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 04.07.2014 № 23/23 внесено до Державного земельного кадастру та Поземельної книги інформацію про цільове призначення земельної ділянки Позивача, яке не відповідало вимогам наказу Держкомзему від 23.07.2010 № 548 або внесло не всю інформацію, є безпідставними та такими, що суперечать нормам законодавства зазначеного вище та доказам наявним в матеріалах справи.
Щодо правомірності формування оскаржуваного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сформованого 08.06.2021 року та правомірності застосування у ньому коефіцієнту функціонального використання (Кф) із значенням – 3.
Станом на сьогодні, нормативна грошова оцінка у місті Києві проведена, а Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Києва затверджена рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» (із змінами).
У відповідності до положень статті 193 Земельного кодексу України та статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», серед відомостей про земельну ділянку, які містяться в Поземельній книзі є відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та про цільове призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Тобто, відомості з Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва, затверджені рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 (із змінами) та інформація про цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 є відомостями автоматизованої системи Державного земельного кадастру.
Зауважуємо, що у відповідності до вимог ч. 2 та ч. 7 ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» зазначений наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, яким затверджено вимоги до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів з 01.01.2017 є обов`язковим для територіальних органів Держгеокадастру при наданні витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
До аналогічного правового висновку при розгляді аналогічних правовідносин прийшов також Верховний Суд у постановах від 25.09.2020 по справі № 808/995/18, від 10.11.2020 по справі № 826/9340/17 та від 18.05.2021 по справі № 826/15192/17, у яких наголосив на тому, що «…Порядок № 489 є чинним нормативно-правовим актом, застосування якого є обов`язковим для територіальних органів Держгеокадастру при наданні витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, та який в силу вимог чинного законодавства визначає процедуру проведення нормативно грошової оцінки земельних ділянок населених пунктів…»
Станом на 08.06.2021, тобто на момент формування оскаржуваного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (вихідний від 09.06.2021 № 5205/86-21) у Державному земельному кадастрі обліковувалась земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 з цільовим призначенням – для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка була зареєстрована Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) у 2005 році без числового коду передбаченого Наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548.
Тобто, на момент формування спірного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку Позивача був відсутній код цільового призначення земельної ділянки, визначений відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель.
у відомостях про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042, які містились в Державному земельному кадастрі була відсутня інформація щодо числового коду цільового призначення зазначеної земельної ділянки, визначеного на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, на підставі заяви зацікавленої особи Державним кадастровим реєстратором за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у режимі «реального часу» правомірно сформовано оскаржуваний витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із коефіцієнтом, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) – «3».
Отже, доводи Позивача про протиправність застосування у оскаржуваному витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки коефіцієнту функціонального використання (Кф) із значенням – «3» через начебто неправомірні дії Відповідача щодо внесення інформації або не повного внесення такої інформації є передчасними, законодавчо необґрунтованими та зробленими без урахування норм законодавства та висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 по справі № 804/886/18, від 25.09.2020 по справі № 808/995/18, від 10.11.2020 по справі № 826/9340/17 та від 18.05.2021 по справі № 826/15192/17.
Окрім того, варто зазначити, що у період з 01.01.2013 по 01.04.2021 будь-які витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 ні Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві ні Державними кадастровими реєстраторами, не формувалися. При цьому, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 у період з 02.04.2021 по 09.06.2021 було сформовано лише два витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 02.04.2021 № 4139/86-21 та від 09.06.2021 № 5205/86-21, що спростовує доводи Позивача про те, що Відповідачем було з 2014 змінено нормативну грошову оцінку вказаної вище земельної ділянки. 
За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
15.09.2005 року між Київською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки на 25 років, кадастровий номер - 8000000000:90:971:0042, площею - 0,0144 га за адресою - АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що не спірним в межах цієї справи.
На підставі рішення Київської міської ради від 25.12.2012 №715/8999, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 04.10.2005 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042, площею 0,0144 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) на праві оренди за ОСОБА_1 , строк дії речового права – 25 років. Категорія земель – землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення – для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. Вид використання – для ведення садівництва, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2022 № НВ-8000017832022
24.11.2021 позивачка звернулася до відповідача з електронним зверненням №ПІ-13402017 в якому просила присвоїти Код цільового призначення земельній ділянці 8000000000:90:971:0042 згідно з цільовим призначенням "для ведення садівництва", т.к. як цільове призначення землі не змінювалось та надати роз`яснення, чому Код Цільового призначення не був присвоєний, на етапі виготовлення нормативно-грошової оцінки, якщо з кадастрового реєстру видно, що цільове призначення не змінювалось.
Листом відповідача від 03.08.2021 №927/0-984/6-21 повідомлено позивача, що відповідно до рішення Київської міської ради від 25.12.2012 № 715/8999 «Про передачу інформації про земельні ділянки в межах міста Києва» інформація передавалась виключно в електронному вигляді. Документи на підставі яких сформовано земельні ділянки та здійснено їх державну реєстрацію до 01.01.2013 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) не передавались. Цільове призначення земельної ділянки затвердженого листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 24.04.1998 за № 14-1-7/1205.
Станом на сьогоднішній день, види цільового призначення земель визначаються відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів"'від 23.07.2010 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 за № 1011/18306.
Законодавством не передбачено здійснення переходу від Українського класифікатора цільового використання землі, затвердженого листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 24.04.1998 за № 14-1-7/1205 до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548.
Станом на теперішній час, заяви від власника/користувача земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042 про внесення відомостей (змін них) до Державного земельного кадастру щодо цільового призначення з доданими до їх документами, які передбачені пунктом 121 Порядку до Державних кадастрових реєстраторів Головного управління Держгеокадастру у м. Києві не надходили.
Повідомленням відповідача від 04.11.2021 №ПН-80000318720212 відмовлено позивачці у внесенні змін до Державного земельного кадастру про земельну ділянку подану 04.11.2021.
Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.06.2021 з кадастровим номером 8000000000:90:971:0042, площею 0,0144 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «Будівельник-1») на праві оренди за ОСОБА_1 , строк дії речового права – 25 років. Категорія земель – землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення – для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. Вид використання – для ведення садівництва,
Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до пункту «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Статтею 201 ЗК України передбачено, що грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років.
Відповідно до статті 15 цього ж Закону підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про оцінку землі» виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Рішення рад щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України. Зокрема, у цьому пункті зазначено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності. При цьому, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради. Таке рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 3-476гс15, Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 804/7823/14, від 30.10.2018 у справі № 804/2111/14, від 12.11.2018 у справі № 814/789/17, від 20.12.2018 у справі № №826/11716/17 та від 28.09.2020 у справі № 808/995/18.
Відповідно до статті 193 ЗК України державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Таким чином, кадастр має забезпечувати необхідною інформацією органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зацікавлені підприємства, установи та організації, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю та цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, висловленою у постанові від 24.11.2021 у справі № 817/1780/17, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постанові від 28.09.2020 у справі № 808/995/18.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, нормативна грошова оцінка у місті Києві проведена, а Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Києва затверджена рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», яке введено в дію 1 липня 2015 року.
Пунктом «д» частини першої статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено склад відомостей про земельну ділянку, які містяться в Поземельній книзі, серед яких відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Положенням статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 12 Порядку № 1051 встановлено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
Разом з тим, статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У 2017 році введено в дію Порядок № 489 (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року № 1647/29777, який є обов`язковим для територіальних органів Держгеокадастру при формуванні витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок.
Зазначеним Порядком визначено процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, змінено розрахунок нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 489 нормативний акт набирає чинності з дня його офіційного опублікування і застосовується з 1 січня 2017 року.
Таким чином, в даному випадку, Порядок № 489 є чинним нормативно-правовим актом, застосування якого є обов`язковим для територіальних органів Держгеокадастру при наданні витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, та який в силу вимог чинного законодавства визначає процедуру проведення нормативно грошової оцінки земельних ділянок населених пунктів.
Інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.
В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.
Згідно із пунктом 5 розділу 11 Порядку № 489 коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації № 548.
Відповідно до примітки № 2 до Додатку № 1 до Порядку № 489 у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.
Суд звертає увагу на те, що видача витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки не передбачає можливість вибору суб`єктом владних повноважень на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, оскільки є єдиним законодавчо закріпленим варіантом поведінки відповідача при оформленні даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки. Визначення у витязі коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) є обов`язковим і розмір цього коефіцієнту має відповідати Порядку № 489.
Такий висновок сформульований у подібних правовідносинах Верховним Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 817/1780/17. Аналогічний висновок міститься також у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.10.2019 у справі № 815/1116/15, від 09.12.2019 у справі № 815/3571/15, від 02.11.2020 у справі № 804/6173/17 та від 28.09.2020 у справі № 808/995/18.
З огляду на вищезазначене, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не проводить розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а лише формує та надає витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, які на момент видачі витягу вже внесені до Державного земельного кадастру.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що станом на 08.06.2021, тобто на момент формування витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, у відповідача була відсутня інформація щодо коду Класифікації видів цільового призначення земельної ділянки позивача.
З огляду на відсутність у відомостях Державного земельного кадастру даних щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель (Кф) щодо земельної ділянки позивача, відповідачем, у передбачений законодавством спосіб, був виданий витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із застосуванням коефіцієнту функціонального використання Кф - 3,0, що відповідає вимогам статей 18, 20 Закону України «Про оцінку землі», пунктів 3 та 5 розділу ІІ, пункту 2 примітки до Додатку 1 Порядку № 489.
Зі змісту положень статті 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пунктів 117, 118, 138 Порядку № 1051, вбачається, що внесення змін до відомостей про земельну ділянку щодо кодів цільового призначення можливе при надходженні до Державного кадастрового реєстратора від власника чи користувача земельної ділянки заяви про внесення змін до відомостей про неї за формою згідно з додатком 12 до Порядку, електронного документа з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель.
Однак, як встановлено судом заява про внесення змін до відомостей про земельні ділянки та електронний документ з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки до Державного кадастрового реєстратора від користувача земельної ділянки не надходила.
Враховуючи вищевикладене, оскільки при визначенні нормативної грошової оцінки земель коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) із значенням 3,0 застосовується за тих умов, коли у відомостях Державного земельного кадастру відсутні дані про код цільового призначення земельної ділянки, визначений відповідно до Класифікації № 548.
У свою чергу, відповідач позбавлений права самостійно визначати цільове призначення земельних ділянок у випадку наявності у Державному земельному кадастрі застарілої інформації з Українського класифікатора цільового використання землі або відсутності коду класифікації видів цільового призначення відповідно до Класифікації № 548, тому дії відповідачів щодо застосування у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивача коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки (Кф) у розмірі 3,0 є такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним законодавством.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 27.01.2020 у справі № 804/886/18, від 28.09.2020 у справі № 808/995/18 та від 08.04.2021 у справі № 160/10137/19.
З огляду на вищезазначене, погоджується з тим, що дії відповідача щодо застосування у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивача коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки (Кф) у розмірі 3,0 є такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним законодавством.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 640/13150/19.
Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, між іншим, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень.
ЄСПЛ наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі «Якущенко проти України», заява № 57706/10, пункт 28). До того ж, принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23), «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58), «Бендерський проти України» (заява N 22750/02, пункт 42)).
Крім того, у пункті 60 рішення «Helle v. Finland» (заява №20772/92) ЄСПЛ наголосив також і на тому, що суд обов`язково повинен мотивувати рішення, а не просто погоджуватися з висновками рішення суду попередньої інстанції. Вмотивованість рішення можна досягти або шляхом використання мотивів суду попередньої інстанції, або шляхом наведення власних мотивів щодо розгляду аргументів та істотних питань у справі.
Також у пункті 71 рішення у справі «Peleki v. Greece» (заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене мотивувань або якщо зазначені ним мотиви ґрунтуються на порушенні закону, допущеного національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (рішення у справі «Moreira Ferreira v. Portugal» (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.
До того ж, у пункті 80 рішення у справі «Perez v. France» (заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (рішення у справі «Artico v. Italy», заява № 6694/74, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (рішення у справі «Van de Hurk v. the Netherlands», заява № 16034/90, пункт 59).
Однак, варто наголосити, що в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні, ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcia Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. the Netherlands» (заява № 16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява № 30850/11, пункт 43). Водночас, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.
Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява №18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява № 20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03, пункт 54).
Так, у пункті 54 рішення «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка ухвалює рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в задоволенні позову.
На підставі статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.01.2026 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв