22.01.26
22-ц/812/22/26
Справа №469/58/22     Головуюча у першій інстанції Гапоненко Н. О.
Провадження №22-ц/812/22/26  Доповідачка апеляційної інстанції-Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А 
 
Іменем України
22 січня 2026 року      м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
подану від її імені представником ОСОБА_2 , 
на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 6 серпня 2025 року, описку в якому усунуто за ухвалою того ж суду від 13 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Гапоненко Н. О. в залі суду в селищі Березанка Миколаївської області о 16.50 годині із складенням повного рішення 18 серпня 2025 року, у справі
за позовом 
ОСОБА_1 
до Комунального підприємства «Березань» Березанської селищної ради 
(далі – КП «Березань»)
про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди,
У С Т А Н О В И Л А:

27 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Краснопільського госпрозрахункового комунального підприємства Березанської селищної ради (далі - Краснопільське ГКП) про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 січня по 18 лютого 2021 року у загальному розмірі 10 967 грн 69 коп. та 5 000 грн моральної шкоди.
В обґрунтування пред`явленого позову зазначила, що з 21 вересня 2018 року вона працювала у Краснопільському ГКП за безстроковим трудовим договором та з 2 січня 2020 року уклала трудовий контракт, на підставі якого строком до 31 грудня 2020 року працювала на посаді директора підприємства, із можливістю його продовження чи укладення на новий термін за угодою сторін.
За два місяця до закінчення строку контракту її не було попереджено про наступне звільнення, внаслідок чого її трудові обов`язки продовжено на новий строк, до 31 грудня 2021 року і тому вона продовжила працювати, як керівник підприємства у січні та лютому 2021 року. Заповнювала фінансову звітність підприємства, виконувала інші обов`язки, оскільки за відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17 лютого 2021 року була внесена до реєстру як керівник Краснопільського ГКП та нараховувала за виконану роботу заробітну плату, зокрема за січень 2021 року у розмірі 6 420 грн 19 коп. 
Втім, під час перебування позивачки на лікарняному, уповноваженим органом тимчасово була призначена нова директорка, яка їй не виплатила заробітну плату за період з 1 січня по 18 лютого 2021 року на суму 10 967 грн 69 коп. Зазначене завдало ОСОБА_1 моральних страждань, які виразилися у неотриманні коштів для існування та призвело до зміни її способу життя протягом певного періоду часу, зумовило необхідність докладання додаткових зусиль на утримання себе та своєї сім`ї та принизило її.
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про стягнення з Краснопільського ГКП на її користь 10 967 грн 69 коп. заборгованості по заробітній платі та 5 000 грн моральної шкоди. Розподілено судові витрати.
У квітні 2023 року Краснопільським ГКП до суду подана заява про перегляд заочного рішення з посиланням на те, що представник відповідача не міг з`явитись до судового засідання через введений військовий стан, а судом під час ухвалення рішення не враховані підстави звільнення позивачки за закінченням строкового договору та вчинення нею дій з метою незаконного продовження виконання трудових обов`язків. 
Вказувало, що підприємством з позивачкою проведено, як повний розрахунок при її звільненні, так на її користь виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку. 
У квітні 2023 року позивачкою ОСОБА_1 , що діє через свого представника ОСОБА_2 , подано заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення, в яких вона заперечила поважність причин неявки представника відповідача в судове засідання та обставини, які унеможливили подання відзиву на позовну заяву. 
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, постановлено про скасування заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2023 року та призначення справи у судове засідання. 
13 липня 2023 року позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернулась з заявою про заміну відповідача на його правонаступника Комунальне підприємство «Березань» Березанської селищної ради.
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 6 вересня 2023 року клопотання позивачки задоволено, проведено заміну відповідача Краснопільське ГКП на його правонаступника КП «Березань». 
У липні 2024 року позивачка звернулась з окремими заяви про виклик свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено, викликано в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 6 серпня 2025 року, описку в якому усунуто за ухвалою того ж суду від 13 січня 2026 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з безпідставності пред`явлених вимог.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , не погоджуюсь з заочним рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення пред`явленого позову, з огляду на те, що судом спочатку було ухвалено заочне рішення про задоволення позову, яке безпідставно скасовано за заявою відповідача з подальшою відмовою у задоволенні позову. Посилалися на те, що відповідачем не виконано обов`язок із попередження позивачки про закінчення контракту, внаслідок чого та фактичного виконання нею своїх обов`язків, трудові правовідносини між сторонами було продовжено до 18 лютого 2025 року. Тому фактичний допуск до роботи та її виконання покладають на роботодавця обов`язок оплатити працівнику заробітну плату за виконану роботу.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 2 та 25 грудня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. 
При вирішенні справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2018 року працювала на посаді директора Краснопільського ГКП за сумісництвом на 0,5 ставки, виходячи з мінімуму заробітної плати, на підставі розпорядження Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області №56 від 21 вересня 2018 року і виданого у відповідності до цього розпорядження наказу Краснопільського ГКП (т. 1 а.с.15зв, 16).
В подальшому, відповідно до наказу №1 від 3 січня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду директора Краснопільського ГКП з 3 січня 2019 року з встановленням посадового окладу (т. 1. а.с.15).
З 2 січня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 з Краснопільською сільською радою укладено контракт з терміном виконання трудових обов`язків за посадою до 31 грудня 2020 року, де за положеннями пункту 29 передбачена можливість його продовження на новий строк, у випадку укладення сторонами угоди за два місяці до закінчення строку його дії (т. 1 а.с.8-10).
Втім, дія цього трудового контракту, укладеного 2 січня 2020 року з ОСОБА_1 , припинена з 31 грудня 2020 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України та у відповідності до рішення позачергової ІІ сесії VІІІ скликання від 22 грудня 2020 року №18 «Про припинення дії контракту укладеного з директором госпрозрахункового комунального підприємства «Краснопільське». Про прийняте рішення сесії позивачка усно повідомлена спеціально утвореною комісією зі складанням 31 грудня 2020 року о 13год 45хв відповідного акту про ці обставини, під час якого відмовилася підписати таке повідомлення. Під час ознайомлення з рішенням позачергової сесії про припинення дії трудового контракту, трудова книжка позивачки комісією з метою вчинення відповідного запису та вручення їй, на підприємстві не знайдена (т.1 а.с.90-93).
Тому, на адресу ОСОБА_1 додатково направлено повідомлення про припинення контракту 4 січня 2021 року, у зв`язку з закінченням терміну його дії, її звільнення з підстав, визначених пунктом 2 статті 36 КЗпП України, та необхідність отримання нею трудової книжки, яке отримано нею поштою 22 січня 2021 року (т. 1. а.с.10зв). Зазначене відповідає і вчиненому запису в трудовій книжці позивачки (т. 1. а.с.89).
Ознайомившись усно та письмово з повідомленням про закінчення дії контракту, про що ОСОБА_1 була достеменно обізнана і під час його укладення, позивачка не погодилася із закінченням строкового трудового договору і тому вчинила дії, направлені на продовження трудових відносин, як-то: не передавала фінансові та господарські документи, печатку, перешкоджала внесенню відповідних змін до державного реєстру, проводила нарахування собі заробітної плати, подавала за своїм підписом звітні та фінансові документи від імені підприємства, та навіть оформила під час виконання таких обов`язків листок своєї тимчасової непрацездатності (т.1 а.с.7-32).
Ці дії позивачки, як незгода із закінченням строкового трудового договору, мали односторонній характер, так як перешкоджали власнику підприємства здійснювати дії з управління належним йому майном, про що він неодноразово повідомляв позивачку та змушений був звернутися до правоохоронних органів (т.1 а.с.94-101, 123-126). 
Тому, враховуючи небажання власника підприємства продовжувати з нею трудові відносини, позивачка ОСОБА_1 звернулася з питань неналежно проведеного з нею розрахунку при звільненні до Управління Держпраці у Миколаївської області, яким в період з 15 по 26 березня 2021 року призначена перевірка діяльності підприємства, за наслідками якої внесено припис про необхідність виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку (т.1 а.с.103-119)
19 березня 2021 року Краснопільського ГКП з ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок при звільненні та їй виплачено 6 956 грн (т. 1. а.с.120), а ще на виконання припису Управління Держпраці у Миколаївській області додатково виплачено середній заробіток за затримку проведення остаточного розрахунку у розмірі 17 768 грн 54 коп. (т. 1 а.с.121).
Між тим, вважаючи проведені виплати недостатніми, позивачка ОСОБА_1 подала до суду цей позов, в якому просила стягнути з підприємства на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 січня по 18 лютого 2021 року в сумі 10 967 грн 69 коп. та 5 000 грн компенсації моральної шкоди за порушення її трудових прав. 
Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення
За наведених обставин та норм матеріального права слід виснувати, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір, дія якого закінчилася 31 грудня 2020 року, про що сторони були обізнані, оскільки двосторонньої угоди на продовження дії контракту між ними укладено не було. Внаслідок чого усі дії з намагання позивачкою продовжувати виконувати трудові обов`язки директора з фактичним перешкоджанням власнику підприємства здійснити реалізацію свого права на управління належним йому майно, зокрема шляхом призначення керівника підприємства, були односторонніми та не мали характеру продовження трудових відносин за обоюдною згодою сторін у відповідності до статті 21 КЗпП України.
Тобто дії позивачки у період з 1 січня по 18 лютого 2021 року не були виконаною нею роботою за дорученням роботодавця та обумовленою трудовим договором, у розумінні положень статті 21 КЗпП України, внаслідок чого не підлягали оплаті відповідно до статті 94 КЗпП України.
Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати, після закінчення строку трудового договору, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у стягненні заробітної плати, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання позивачки у позові та її представника у змісті апеляційної скарги на фактичне продовження трудового договору, з огляду на відсутність попередження позивачки за два місця про закінчення контракту, є викривленням змісту строкового трудового договору, який укладений на визначений строк, а тому не потребує додаткового повідомлення працівника про наступне вивільнення. Це правило застосовується навпаки, у випадку обопільного бажання сторін продовжити трудові відносини, для чого за два місяці до закінчення укладеного ними контракту може бути укладена нова угода про продовження строку його дії.
Тому саме з урахуванням відсутності порушеного права позивачки з виплати їй усіх сум, що підлягали сплаті при звільненні за закінченням строкового трудового договору, та не пов`язаних з цим перенесених нею страждань або додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції та колегія суддів не знайшли підстав для стягнення з підприємства на її користь грошової компенсації моральної шкоди у відповідності до положень статті 237? КЗпП України.
Отже, відмовляючи у задоволені позовних вимог про відшкодування компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції керувався тим, що закінчення трудового договору з позивачкою є законним, а нарахування і виплату їй заробітної плати здійснено підприємством з додержанням норм трудового законодавства. З такими висновками слід погодитися, оскільки вони є обґрунтованими і мотивованими. 
При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню. 
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , -залишити без задоволення, а заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 6 серпня 2025 року, описку в якому усунуто за ухвалою того ж суду від 13 січня 2026 року, – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко 

О. В. Локтіонова