Справа № 420/37025/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивачка просить суд:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо письмової відмови вих. №943/20205 від 23.10.2025 року в оформленні і поданні до ГУ ПФУ нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , розрахованого відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 року (3028,- грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13,14 до постанови КМУ № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених урахуванням розмірів встановлених окладів, які встановлені 2025 рік для проведення з 01.07.2025 року перерахунку основного розміру пенсії в разі втрати годувальника їй - ОСОБА_1 ;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати і надіслати до ГУ ПФУ оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 1 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням у ній посадового окладу і окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 року (3028, грн) на відповідний тарифний коефіцієнт, та із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів, для здійснення перерахунку з 01.07.2025 року пенсії в разі втрати годувальника їй - ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 03.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Позивачка у позові зазначила, що відповідно до Закону України від 09.04.92 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України №2262-XII) отримує з 11.11.2024 року пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 .
За рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/1860/25 відповідачем була виготовлена довідка про грошове забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2023 року для перерахунку пенсії.
Позивачка вважаючи, що розмір пенсії повинен бути обчислений з грошового забезпечення ОСОБА_2 , визначеного з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 року, звернувся до відповідача з відповідною заявою та отримав листом від 23.10.2025 року відмову у виготовленні такої довідки.
Позивач вважає таку відмову протиправною та посилається на правовий висновок Верховного Суду від 02.08.2022 року у справі №440/6017/21. 
Представником відповідача не наданий до суду відзив на позов. Також не надійшли до суду пояснення третьої особи.
Справа розглянута в порядку письмового провадження за матеріалами в електронному вигляді.
Судом встановлено, що позивачка отримує з 11.11.2024 року пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 за Законом України №2262-ХІІ. 
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виготовлення їй довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2025 року.
Листом від 23.10.2025 року позивача повідомлено про відсутність підстав для виготовлення довідки. 
Станом на 01.01.2025 року постанова була чинною, діючи військовослужбовці отримували грошове забезпечення відповідно до вказаної постанови КМУ №481.
Звертаючись до суду з позовом у цієї справі, позивач посилається на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі №320/29450/24, було визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови КМУ від 12.05.2023 року №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704, а отже у нього виникли правові підстави для перерахунку його пенсії, призначеної згідно із Законом, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Проте суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовою основою для реалізації гарантії перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців, є положення ч.3 ст.43 та ч.4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ.
Відповідно до частин 1,2,4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Таким чином, необхідною умовою для перерахунку пенсій є підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на підставі нормативно-правових актів.
Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Тобто пенсії військовослужбовців залежать від грошового забезпечення діючих військовослужбовців за відповідною посадою та проводиться з дати виникнення права на нього.
Механізм проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України №2262-ХІІ, визначений Порядком №45, згідно із пунктом 1 якого пенсії, призначені відповідно до Закону України №2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Підставою для проведення перерахунку пенсії особам, які отримують пенсію за нормами Закону України №2262-ХІІ, є зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, або введення для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, проведені на підставі рішення Кабінету Міністрів України, оскільки саме цьому органу законодавчо надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розмірів грошового забезпечення для такого перерахунку. Перерахунок пенсії здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду після надходження від уповноваженого органу відповідної довідки та виключно з урахуванням тих складових грошового забезпечення, які вказані у такій довідці.
Отже підставою та умовою для перерахунку пенсії є прийняття саме постанови КМУ про перерахунок пенсій особам, які отримують пенсію за нормами Закону України №2262-ХІІ.
Судом встановлено, що після постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», Кабінетом Міністрів України до 12.05.2023 року не приймалось постанов про перерахунок пенсій військовослужбовцям, між тим для застосування постанови №45 це є необхідною умовою для виконання органами пенсійного форду та уповноваженими органами на підготовку списків, виготовлення довідок та перерахунку пенсій. 
Іншого механізму Порядком №45 не встановлено, що є логічно-послідовним для здійснення одночасного перерахунку пенсій всім пенсіонерам, які отримують пенсію за Законом України №2262-ХІІ, що відповідає принципу соціальної справедливості. 
Порядком №45 не передбачено отримання довідок про розмір грошового забезпечення окремим пенсіонером без прийняття постанови КМУ про перерахунок пенсії.
Що стосується подання документів окремим пенсіонером, то вказане положення Закону стосується не зміни грошового забезпечення, яке стосується всіх пенсіонерів, а стосується індивідуальних документів, які впливають на розмір пенсії (наявність на утриманні неповнолітніх, тощо). 
Постанова КМУ №103 набрала законної сили 24.02.2018 року. У зв`язку з прийняттям постанови №103 втратила чинність редакція п.4 постанови №704, що діяла до 24.02.2018 року, якою було встановлено, що розміри посадових окладів визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 року була визначена нова редакція п.4 постанови, якою було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14.
Вказаний прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року складав 1762 гривні.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині та визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». 
Пунктом 6 постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 було встановлено – внести зміни до постанов КМУ, що додаються. Зокрема, були внесені зміни в постанову КМУ №704, а саме п.4 викладений у наступній редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14.
У п.10 цифри і слова « 1 січня 2019 року» замінено цифрами і словами « 1 березня 2018 року».
Не зважаючи на наявність рішення суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 положення норми в редакції Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року фактично не змінювались до внесення змін постановою КМУ №481 від 12.05.2023 року, в якій вказана фіксований розмір – 1762грн, виходячи з якого визначається оклад.
Була прийнята лише постанова КМУ № 1038 від 28.10.2020, якою внесено зміни у додатки 1, 12, 13, 14 постанови №704 та вилучено звідти умову, що посадовий оклад та оклад за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
У зв`язку з неприйняття до постанови КМУ №481 від 12.05.2023 року інших постанов щодо редакції п.4 постанови КМУ №704, діючим військовослужбовцям продовжувався визначатися оклад шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14, як це було визначено п.4 постанови КМУ.
Вказана норма не змінювалась постановою КМУ після скасування судом п.6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року.
Скасування рішенням суду п.6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року автоматично не відновило норму – п.4 постанови №103, яка діяла до внесення в до неї змін постановою КМУ №103, оскільки в чинному законодавстві розрізняються поняття «визнання нечинним» та «скасування».
Скасування акта – визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта з моменту його прийняття. Втрата чинності акта – визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта на майбутнє, іншими словами, акт втрачає чинність з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.
Відповідно до ч.2 ст.245 КАСУ у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Аналогічні положення містяться в ст.5 КАСУ. Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що суд має право скасовувати індивідуальний акт, а нормативно-правовий акт лише визнати протиправним та нечинним.
Проте судом скасовані положення нормативно-правового акту, а не визнані нечинними, але будь-якого відповідного акту уповноваженим органом, який повинен застосовуватися органами виконавчої влади не прийнято.
В законодавстві не передбачено автоматичного поновлення норми права навіть при визнанні її судом у відповідності до норм КАС України нечинною, а також при її скасуванні.
Відповідно до ч.9 ст.264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
Частиною 2 ст.265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже скасований судом нормативно – правовий акт втрачає чинність з дати набрання законної сили рішення суду, проте це не означає поновлення дії нормативно-правового акту, якій був скасований до цього тим актом, який визнаний протиправним судом.
КМУ на основі та на виконання Конституції і Законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, видає обов`язкові для виконання акти – постанови і розпорядження (ст.49 Закону України «Про КМУ»).
Згідно з п.32 Правил підготовки актів КМУ, затверджених постановою КМУ від 06.05.2005 року №870 визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом
Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України, чи про його скасування. 
Вказані положення відображені у прийнятому, але не введеному на цей час у дію, Законі «Про правотворчу діяльність». Згідно ст.57 Закону дія нормативно-правового акта у часі - це реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. Дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією Україним чи законом.
У разі скасування нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента дія нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента, що діяв до прийняття (видання) скасованого нормативно-правового акта, автоматично не відновлюється. Суб`єкт правотворчої діяльності, нормативно-правовий акт якого скасовано повністю чи в окремій частині, зобов`язаний в межах своєї компетенції прийняти (видати) нормативно-правовий акт, яким врегулювати суспільні відносини, що виникли під час дії скасованого нормативно-правового акта (частини 4,5 ст.62 Закону).
Таким чином, після скасування рішенням суду п.4 постанови №704 в редакції постанови КМУ №103 автоматично не відбулось поновлення попередньої редакції п.4 постанови №704, у зв`язку з чим діючим військовослужбовцям посадовий оклад розраховувався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762грн) на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14.
Нова редакція п.4 постанови №704 прийнята постановою КМУ від 12.05.2023 року № 481, якою визначено що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
З вказаних підстав з 2018 року посадовий оклад діючих військовослужбовців розраховувався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762грн) на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14, а з травня 2023 року з прийняттям постанови КМУ від 12.05.2023 року № 481 з цього ж розміру як фіксованого.
Таким чином, надання довідки позивачу для перерахунку пенсії не буде відповідати (буде вищім) грошовому забезпеченню діючого військовослужбовця, якій проходить службу під час воєнного стану в Україні, за відповідною посадою. Враховуючи положення Закону України №2262-ХІІ про заборону зменшувати нараховану пенсію, надання довідки для перерахунку пенсії із зазначенням посадового окладу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 буде значно перевищувати посадовий оклад діючого військовослужбовця, якій проходить службу під час воєнного стану, а також особи, яка під час воєнного стану буде звільнятися зі служби на пенсію, якому посадовий оклад буде розраховуватися шляхом множення 1762грн на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14, тобто значно меншого, ніж з якого бажає здійснити розрахунок позивач, що має наслідком нерівність пенсійного забезпечення осіб – військовослужбовців при рівних підставах його отримання.
Також визнання протиправним та нечинним пункту 2 Постанови КМУ від 12.05.2023 року №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704 не поновлює автоматично дію попередньої редакції вказаної постанови. Діючий буде лише нова редакція постанови прийнята КМУ.
Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 року у справі №640/6699/20 зазначив, що У рішенні Конституційного Суду України від 03.10.1997 року №4-зп надано роз`яснення стосовно порядку набрання чинності нормативно-правовими актами та зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".
Отже, одна норма може спричиняти недійсність іншої; в цьому випадку "недійсна" норма втрачає чинність остаточно, вона залишається нечинною навіть після втрати чинності норми, яка її "витіснила".
Крім того, чинне законодавство України не передбачає випадків поняття "відновлення" в силі нормативних актів Уряду, які у встановленому порядку втратили чинність.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
При цьому, приписами частини другої ст.265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Зважаючи на такі приписи законодавства, нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням.
Отже, положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.
Таким чином, при скасуванні судом нормативно-правового акту, прийнятого КМУ, він втрачає свою чинність з дати набрання законної сили рішення суду. При цьому не поновлюється дія попередньої редакції вказаного нормативно-правового акту. Регулювання таких правовідносин відбувається лише шляхом прийняття КМУ нового нормативно-правового акту.
Також рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 року №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
У пункті 3 резолютивної частини Рішення від 25.01.2012 року №3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції, пункту 5 частини першої ст.4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої ст.9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024 року у справі N 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі N 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. 
Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Більше того, потенційне визнання нечинним певних положень нормативно-правового акта в судовому порядку матиме лише перспективну дію і не змінить ретроактивно правової оцінки дій відповідача, вчинених у період, коли постанова Уряду була чинною.
Отже суд не може перебирати на себе функції виконавчої влади при відсутності відповідного нормативного акту, прийнятого КМУ замість скасованого (визнаного нечинним).
Крім того, суд вважає, що розрахункова величина ніяким чином не пов`язана з соціальним захистом групи осіб, щодо якої така величина визначена для розрахунку іншої величини.
Закон «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», за яким базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Стаття 1 цього Закону містить значення прожиткового мінімуму - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Значення прожиткового мінімуму наведене також у ст.1 Закону «Про прожитковий мінімум». Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Зміст вказаних Законів свідчить про те, що поняття «прожитковий мінімум» не є тотожним поняттю «розрахункова величина».
Розрахункова величина - це умовне, орієнтовне значення певного показника, що встановлюється законодавцем для розрахунків та відповідно не яким чином не стосується соціальних стандартів.
Суд вважає, що саме про відсутність тотожності у поняттях «прожитковий мінімум» та «розрахункова величина», свідчить висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.04.2025 року у справі №240/9028/24 щодо застосування розрахункової величини до визначення окладу судді.
Велика Палата ВС зазначила, що безсумнівно розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено в Законі України «Про прожитковий мінімум». Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Водночас законодавець починаючи з 2021 року в законах про Державний бюджет України на відповідний рік окремими приписами цих законів встановлював на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина – встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Таким чином, застосування прожиткового мінімуму як розрахункової величини не стосується питань соціального захисту відповідної категорії осіб (судді, прокурори, військовослужбовці та інші), а застосування величини прожиткового мінімуму стосується визначеного Законом вичерпного переліку основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Розрахункова ж величини може встановлюватися у прив`язки до прожиткового мінімуму, до іншої величини, або встановлюватися законодавцем у твердому постійному розмірі та змінюватися в залежності від обставин у державі.
Саме за наявності відповідних обставин був прийнятий Закон від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктом 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Отже на законодавчому рівні було заборонено використовувати розрахункову величину у прив`язки до мінімальної заробітної плати та саме тільки на перехідний період до внесення змін, де мінімальна заробітна плата застосовувалась як розрахункова величина, встановлено застосовувати прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проте вказана норма не забороняє встановлювати інші розрахункові величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, ніж прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Після скасування постанови КМУ №481 не було прийнято постанови про встановлення розрахункової величини щодо визначення посадового окладу військовослужбовців за правилами визначеними у постанові №704 (множення розрахункової величини та тарифний розряд). 
Суд відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024 року у справі N 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі N 554/154/22, не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. 
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У змісті позовних вимог позивачка просить виготовити довідку про розмір її грошового забезпечення станом на 01.01.2025 року, проте на даний час діяла постанова КМУ №481.
У постанові від 24.06.2025 у справі №420/5584/24 Верховний Суд також з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі №554/154/22, що суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади, що іде в розріз з принципом законності та принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, вказував, що в період дії постанови КМУ №481 застосовується саме ця постанова як нормативно-правовий акт до його скасування у судовому порядку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року у справі №554/154/22 зазначила, що зазначила, що у процесуальному законодавстві принцип диспозитивності реалізується через засадниче правило «ne eat judex ultra petita partium» - немає суду за межами вимог сторін. Тобто у судовому процесі потрібно виходити з того, що саме стороні належить право обрати та визначити цілі свого звернення до суду. Суд не вправі змінювати обране особою спрямування, а помилка у праві має наслідком відмову у задоволенні вимог процесуального звернення або інші несприятливі правові наслідки.
Враховуючи, що позивачка просить виготовити довідку станом на 01.01.2025 року, тобто в період дії постанови КМУ №481, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому суд також враховує, що позивачці вже було відмовлено у задоволенні вимог про виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2024 та 01.01.2025 року рішенням суду від 18.04.2025 року у справі №420/1860/25 з підстав того, що позивачка за вказаними довідками (станом на 01.01.2024 року, на 01.01.2025 року) до відповідача не звертався, а відповідач не відмовляв позивачу у їх видачі, а також з підстав того, що після набрання чинності 20.05.2023 року Постановою №481, змінились правила обчислення посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, за якими станом на 01.01.2024 року та на 01.01.2025 року розмір грошового забезпечення не підвищився.
У позові по цій справі позивач навів нові підстави, а саме просив визнати неправомірною відмову відповідача в оформленні довідки станом на 01.01.2025 року листом від 23.10.2025 року. О скільки наведені частково інші підстави для задоволення позовних вимог, тобто справи не є тотожними, суд розглянув вказані позовні вимоги по суті.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).
Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.2,5,6,7,9,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДОРПУ 20987385) про визнання протиправною відмову вих. №943/20205 від 23.10.2025 року в оформленні і поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , розрахованого відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 року (3028 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13,14 до постанови КМУ № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених урахуванням розмірів встановлених окладів, які встановлені 2025 рік для проведення з 01.07.2025 року перерахунку основного розміру пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 ; зобов`язання підготувати і надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 1 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням у ній посадового окладу і окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 року (3028, грн) на відповідний тарифний коефіцієнт, та із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів, для здійснення перерахунку з 01.07.2025 року пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 .
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.