СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/1562/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Россолов В.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком” (вх.№2255П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.10.2025 у справі №917/1562/25 (повний текст рішення складено та підписано суддею Кльоповим І.Г. у приміщенні Господарського суду Полтавської області 07.10.2025) 
за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, м.Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком", с.Окіп, Лубенський район, Полтавська область, 
про стягнення 11292,89 грн

ВСТАНОВИВ:

Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" про стягнення 11 292,89 грн, у тому числі 6 363,95 грн пені, за порушення строків виконання зобов"язань за договором про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025№15-25, а також 4 787,10 грн пені та 141,84грн. штрафу за порушення строків виконання зобов"язань за договором про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025№16-25.
Позов обґрунтовано порушенням відповідачем встановленого п . 5.1 договорів про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025 №№15-25, 16-25 строку поставки товарів, встановлення пунктом 8.3. Договору відповідальності у вигляді пені у розмірі 0,1% вартості суми непоставленої продукції за кожен день прострочення та штрафу у розмірі 7% вказаної вартості за прострочення поставки продукції понад тридцять діб, а також поставку за договором про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025 № 16-25 товарів з недоліками щодо якості, які неможливо було виявити під час приймання (прихованими недоліками) та встановлення за відповідне порушення пукнтом 8.2. цього Договору відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків від вартості неякісних товарів.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.10.2025 у справі №917/1562/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України 11 151,05 грн пені, 141,84 грн штрафу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Рішення обґрунтовано доведеністю наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі товару та видатковими накладними здійснення відповідачем поставки товару з порушенням строків встановлених договорами про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025 №№15-25, 16-25 та правомірністю нарахування за відповідні періоди прострочення спірних сум неустойки у відповідності до пунктів 8.3 цих Договорів та доведеністю актом про виявлені приховані недоліки від 11.03.2025 № 3 в/ч 9930 факту поставки відповідачем за договором про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025 № 16-25 товарів з недоліками щодо якості, які неможливо було виявити під час приймання (прихованими недоліками), та правомірністю нарахування за відповідне порушення у відповідності до п. 8.2. зазначеного Договору штрафу в розмірі 20 відсотків від вартості неякісних товарів.
Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначив про відсутність будь-які посилань відповідача на наявність виключних обставин, які відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України надають право зменшити розмір неустойки та доказів на їх підтвердження.
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангардком" подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та в разі скасування рішення в частині винести постанову, якою зменшити суму штрафних санкцій, враховуючи, що договори поставки від 05.02.2025 №15-25, від 05.02.2025 №45-25 виконано в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції доводів відповідача щодо відсутності підстав для нарахування спірних сум неустойки з огляду на те, що позивачем не зазначено про збитки, які він поніс у зв`язку з несвоєчасним виконанням спірних поставок, та не надано доказів понесення таких збитків, в той час як більшість порушень поставки не перебільшувала 10-11 днів, а застосування за прострочення грошових зобов`язань з поставки товарів неустойки у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення за порушення негрошового зобов`язання, є неправомірним , оскільки за визначенням пені у ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України цей вид неустойки встановлено лише за прострочення грошових зобов`язань.
Також відповідач зазначив про неврахування судом при вирішенні клопотання про зменшення неустойки нявності визначеної ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України виняткової обставини, яка надає суду право на таке зменшення, а саме, повне виконання відповідачем зобов`язань з поставки товарів за спірними договорами. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 для розгляду справи № 917/1562/25 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Россолов В.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком” (вх.№2255П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.10.2025 у справі №917/1562/25 та ухвалено здійснити її розгляд без повідомлення учасників справи. 
03.12.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 13970), згідно з яким він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.
В обгрунутвання своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач зазначив, зокрема, про безпідставність посилання відповідача на відсутність збитків від прострочення з поставок товару за спірними договорами, оскільки обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21), у той час як згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19 на іншого учасника(позивача) не покладено обов`язок з доведення спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, а в постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 Верховний Суд виклав висновок щодо того, що при стягненні неустойки шкода кредитору презюмується і компенсується за рахунок неустойки.
Разом з цим позивач зазначив, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, оцінюючи баланс інтересів сторін при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки слід враховувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання зобов`язання не є єдиною обов`язковою умовою для дотримання балансу інтересів сторін та у правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором, у той час як у спірних правовідносинах позивач, як державний орган, який фінансується з державного бюджету, завданням якого є забезпечення військових частин Державної прикордонної служби України, використовує отримане за спірними договорами не для комерційних цілей, а для забезпечення зазначених військових частин продовольчими товарами, необхідними для виконання військовослужбовцями завдань з оборони та захисту держави, а тому невчасна поставка за спірними договорами призвела до неможливості вчасно та у повному обсязі забезпечити військові частини продовольчими товарами, що підриває боєздатність та обороноздатність України, заявлені до стягнення штрафні санкції є мінімальними. 
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлгає задоволенню, зважаючи на таке.
З матеріалів справи вбачається, що між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі – Головний центр, Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВАНГАРДКОМ” (далі – Відповідач, Постачальник) (далі спільно – Сторони) укладено договори, а саме:
Договір від 05.02.2025 № 15-25 про закупівлю печінки яловичини замороженої (лот 1)
(далі – Договір № 15-25);
Договір від 05.02.2025 № 16-25 про закупівлю печінки яловичини замороженої (лот 2)
(далі – Договір № 16-25).
Пунктом 1.3. Договорів визначено, що Постачальник гарантує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом договорів оренди, застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого законодавством України.
Пунктом 1.1. Договору №15-25 визначено, що Постачальник зобов`язується у 2025 році поставити Товароодержувачу печінку яловичу заморожену, код ДК 021:2015 – 15110000-2 “М`ясо”, асортимент, кількість, ціна, інформація та технічна документація наведені в Специфікації (Додаток 1) та Технічному описі (Додаток 2) до цього Договору (далі-Товар), а Покупець – прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки Товару згідно із Специфікацією (Додаток 1).
Загальна вартість по Договору становить 1 846 074,00 грн (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч сімдесят чотири гривні 00 копійок), у т.ч. ПДВ 20% 307 679,00 грн (триста сім тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 00 копійок) (пункт 3.1. Договору №15-25).
Термін дії Договору до 31.12.2025 (пункт 12.1 Договору №15-25).
Пунктом 5.1. Договору №15-25 зазначається, що строк поставки товарів визначається листом-заявкою Покупця (далі – Заявка), але не пізніше 31.05.2025. Заявка направляється Постачальнику не пізніше 10 робочих днів від граничного терміну поставки шляхом передбаченим пунктом 13.2 Договору. На підтвердження отримання Заявки, Постачальник надсилає протягом одного календарного дня на електронну адресу Покупця лист-підтвердження про отримання такої Заявки. У разі відсутності листа-підтвердження у зазначений строк заявка вважається прийнятою Постачальником у повному обсязі та підлягає виконанню. Доказом, що свідчить про отримання Постачальником Заявки вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера) або документ, який підтверджує направлення паперового листа оператором поштового зв`язку (з додавання опису вкладення).
Пунктом 5.4. Договору №15-25 визначається, що на момент поставки Товару Постачальник надає документи, що підтверджують те, що Товар відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу.
Відповідно до пунктів 6.2.1. та 6.2.2. Договору №15-25, Покупець має право вимагати від Постачальника поставки якісного товару в кількості і в строк, передбачений Договором, та виконання його обов`язків.
Відповідно до пункту 6.3.1 Договору №15-25, Постачальник зобов`язаний постачати товар в кількості, строк та на умовах Договору.
Згідно з листом-заявкою Покупця від 06.02.2025 № 06.1/1355-25-Вих, Постачальник був зобов`язаний поставити 16 800 кг печінки яловичини замороженої у лютому 2025 року, з яких 12 700 кг було поставлено із порушенням строку, а саме: 1 500 кг до в/ч НОМЕР_1 – 05.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000017 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000017 від 17.02.2025, платіжна інструкція №294 від 12.03.2025); 2 000 кг до в/ч НОМЕР_2 – 13.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000015 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000015 від 17.02.2025, платіжна інструкція №330 від 14.03.2025); 1 000 кг до в/ч НОМЕР_3 – 19.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000018 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000018 від 17.02.2025, платіжна інструкція №444 від 26.03.2025); 1 200 кг до в/ч НОМЕР_4 – 05.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000020 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000020 від 17.02.2025, платіжна інструкція №242 від 07.03.2025); 600 кг до в/ч НОМЕР_5 – 03.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000016 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000016 від 17.02.2025, платіжна інструкція №340 від 17.03.2025); 2 000 кг до в/ч НОМЕР_6 – 21.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000021 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000021 від 17.02.2025, платіжна інструкція №506 від 04.04.2025); 800 кг до в/ч НОМЕР_7 – 05.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000022 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000022 від 17.02.2025, платіжна інструкція №381 від 20.03.2025); 1 000 до в/ч НОМЕР_8 – 04.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000026 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000026 від 17.02.2025, платіжна інструкція №277 від 11.03.2025); 600 кг до в/ч НОМЕР_9 – 03.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000027 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000027 від 17.02.2025, платіжна інструкція №276 від 11.03.2025); 500 кг до в/ч НОМЕР_10 – 05.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000023 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000023 від 17.02.2025, платіжна інструкція №310 від 13.03.2025); 1 500 кг до в/ч НОМЕР_11 – 04.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000019 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000019 від 17.02.2025, платіжна інструкція №280 від 11.03.2025).
Так, Позивач звертався до Відповідача листом від 03.03.2025 № 06.1/2238-25-Вих щодо виконання умов Договору №15-25, однак, вказаний лист залишився без відповіді.
Відповідно до пункту 8.3. Договору № 15-25, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.
30.05.2025 Головним центром на адресу Постачальника скеровано претензію № 06.1/4982-25-Вих з вимогою до 30.06.2025 сплатити пеню по Договору № 15-25.
Позивач зазначає, що зазначена претензія залишилась без реагування з боку Постачальника.
За порушення строків поставки товару, відповідно до пункту 8.3 Договору №15-25, Головним центром нараховано ТОВ “АВАНГАРДКОМ” пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено, за кожний день такого прострочення у розмірі 6 363, 95грн.
Пунктом 1.1. Договору №16-25, що Постачальник зобов`язується у 2025 році поставити Товароодержувачу печінку яловичу заморожену, код ДК 021:2015 – 15110000-2 “М`ясо”, асортимент, кількість, ціна, інформація та технічна документація наведені в Специфікації (Додаток 1) та Технічному описі (Додаток 2) до цього Договору (далі-Товар), а Покупець – прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки Товару згідно із Специфікацією (Додаток 1).
Загальна вартість по Договору становить 3 220 950,00 грн (три мільйони двісті двадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), у т.ч. ПДВ 20% 536 825,00 грн (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) (пункт 3.1. Договору №16-25).
Термін дії Договору до 31.12.2025 (пункт 12.1 Договору № 16-25).
Пунктом 5.1. Договору №16-25 зазначається, що строк поставки визначається листом-
заявкою Покупця (далі – Заявка), але не пізніше 31.05.2025.
Заявка направляється Постачальнику не пізніше 10 робочих днів від граничного терміну поставки шляхом передбаченим пунктом 13.2 Договору. На підтвердження отримання Заявки, Постачальник надсилає протягом одного календарного дня на електронну адресу Покупця лист-підтвердження про отримання такої Заявки. У разі відсутності листа-підтвердження у зазначений строк. Заявка вважається прийнятою Постачальником у повному обсязі та підлягає виконанню. Доказом, що свідчить про отримання Постачальником Заявки вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера) або документ, який підтверджує направлення паперового листа оператором поштового зв`язку (з додавання опису вкладення).
Пунктом 5.4. Договору №16-25 визначається, що на момент поставки Товару Постачальник надає документи, що підтверджують те, що Товар відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу.
Відповідно до пунктів 6.2.1. та 6.2.2 Договору №16-25, покупець має право вимагати від Постачальника поставки якісного товару в кількості і в строк, передбачений договорами, та виконання його обов`язків.
Відповідно до пункту 6.3.1 Договору №16-25, Постачальник зобов`язаний постачати товар в кількості в строк та на умовах договорів.
Згідно з листом-заявкою Покупця від 06.02.2025 № 06.1/1354-25-Вих, Постачальник був зобов`язаний поставити 21 500 кг печінки яловичини замороженої у лютому 2025 року, з яких 8 000 кг було поставлено із порушенням строку, а саме: 2 000 кг до в/ч НОМЕР_12 – 11.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000031 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000031 від 17.02.2025, платіжна інструкція №429 від 25.03.2025); 1 000 кг до в/ч НОМЕР_13 – 12.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000032 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000032 від 17.02.2025, платіжна інструкція №329 від 14.03.2025); 5 000 кг до в/ч НОМЕР_14 – 11.03.2025 (акт приймання-передавання товару № АД_0000033 від 17.02.2025, видаткова накладна № АД_0000033 від 17.02.2025, платіжна інструкція №298 від 12.03.2025).
Позивач звертався до Відповідача листом від 03.03.2025 № 06.1/2238-25-Вих щодо виконання умов Договору №16-25, однак вказаний лист залишився без відповіді.
Відповідно до пункту 8.3. Договору №16-25, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.
30.05.2025 Головним центром на адресу Постачальника скеровано претензію № 06.1/4983-25-Вихз вимогою до 30.06.2025 сплатити пеню по Договору №16-25.
Однак зазначена претензія залишилась без реагування з боку Постачальника.
За порушення строків поставки товару, відповідно до пункту 8.3 Договору №16-25, Головним центром нараховано ТОВ “АВАНГАРДКОМ” пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено, за кожний день такого прострочення у розмірі 4 787,10 грн.
Крім того, Відповідач, згідно листа-заявки Головного центру від 06.02.2025 № 06.1/1354-25-Вих, 18.02.2025 поставив Товароодержувачу (в/ч НОМЕР_15 ) 8 000 кг печінки яловичини замороженої.
Відповідно до акту № 3 від 11.03.2025 в/ч НОМЕР_15 , виявлено 12 кг печінки яловичини замороженої з ознаками псування, а саме: різкий затхлий запах, позеленіння та рихлий стан печінкової тканини, який розпадається при натисканні, наявність липкого слизу, що свідчить про процес розкладу печінкової тканини.
Пунктом 2.4.2 Договору №16-25, у разі, коли товар був прийнятий та оплачений Покупцем, було виявлено недоліки, які неможливо було виявити під час приймання(приховані недоліки), складається Акт про виявлені недоліки (приховані недоліки).
Якщо впродовж 15 днів Постачальник не здійснить за власний рахунок заміну товару, то в такому разі Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю отримані кошти за такий Товар та сплатити штраф у розмірі 10% від суми Товару , заміна якого мала бути здійснена , на письмову вимогу Покупця. 
Пунктом 5.12.7 Договору №16-25 передбачено підписання Товароодержувачем під час приймання товару або акту приймання-передачі товару ,або Акту про виявлені недоліки (приховані недоліки).
Пунктом 5.20 Договору № 16-25 передбачено, що у разі , якщо після передачі товару Товароодержувачу було виявлено дефекти товару, його неякість, що неможливо було виявити під час приймання товару, Товароодержувач та Постачальник (представник Постачальника) за результатами огляду товару складають Акт про виявлені недоліки (приховані недоліки ) товару, на підставі якого Постачальник здійснює заміну дефектного та/або неякісного товару. 
Пунктом 8.2. Договору №16-25 передбачено, що за порушення Постачальником умов Договору щодо якості прийнятих Товароодержувачем Товарів, коли товару був прийнятий та оплачений Покупцем та в подальшому ним було виявлено недоліки, які неможливо було виявити під час приймання (приховані недоліки), Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 відсотків від вартості неякісних Товарів на підставі складеного акту про виявлені недоліки (приховані недоліки). Сплата штрафу не звільняє постачальника від обов`язку замінити неякісні товари на належні.
Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення забракувати та повернути Відповідачу 12 кг печінки яловичини замороженої відповідно до умов Договору та відповідачу нараховано штраф за поставку неякісної печінки яловичини замороженої у розмірі 141,84 грн.
Листом від 21.03.2025 № 06.1/2959-25-Вих Головний центр звернувся до Постачальника щодо сплати штрафу за поставку неякісного Товару. Однак зазначена претензія залишилась без реагування з боку Постачальника.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 292,89 грн (6 363,95 (пеня по Договору №15-25), 4 787,10 (пеня по Договору №16-25), 141,84 грн (штраф по Договору №16-25), яку на момент звернення до суду відповідачем не сплачено.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступні мотиви.
Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 673 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
Відповідно до статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 3 цієї серед основних засад (принципів) господарського судочинства визначено, зокрема, змагальність сторін;
Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Разом з цим, частиною 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, в той час як частиною 4 цієї статті встановлено заборону суду збирати докази , що стосуються предмету спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Разом з цим, статті 73 Господарського процесуального кодексу України, визначає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо того, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як правомірно зазначив суд першої інстанції, доданими до позовної заяви актами приймання-передачі товару та видатковими накладними підтверджується здійснення відповідачем поставки товару з порушенням строків, встановлених договорами про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025 №№15-25, 16-25, та правомірністю нарахування за відповідні періоди прострочення спірних сум неустойки у відповідності до пунктів 8.3 цих Договорів та підтвердження актом про виявлені приховані недоліки від 11.03.2025 № 3 в/ч 9930 поставки відповідачем за договором про закупівлю печінки яловичини замороженої від 05.02.2025 № 16-25 товарів з недоліками щодо якості, які неможливо було виявити під час приймання (прихованими недоліками), та правомірністю нарахування за відповідне порушення у відповідності до п. 8.2. зазначеного Договору штрафу в розмірі штраф у розмірі 20 відсотків від вартості неякісних товарів. 
Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ -документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповдіно до статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:
назву документа (форми);
дату і місце складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, акти приймання-передачі поставленого за спірними Договорами товару та видаткові накладні щодо поставки цього товару в розумінні чинного законодавства є первинними документами, в яких сторони фіксують факти господарських операцій з поставки певних партій товару, у тому числі дати поставок.
Разом з цим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі 922/2115/19, постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.
Разом з цим відповідач у заявах по суті справи підтверджує, що спірні поставки є реальними та відбувались датами, що зафіксовані у доданих до позовної заяви актах приймання-передачі та видаткових накладних, а тому господарський суд першої інстанції правомірно встановив прострочення у спірних правовідносинах, виходячи з дат поставки, що зазначені у вищенаведених актах приймання-передачі та видаткових накладних.
Крім цього порушення відповідачем умов Договору № 16-25 у вигляді поставки товару з прихованими недоліками щодо якості підтверджується складеним позивачем у відповідності до пунктів 2.4.2., 5.12.7, 5.20 відповідного Договору актом про виявлені приховані недоліки від 11.03.2025 № 3 в/ч 9930, який додано до позовної заяви і відповідач не наводить будь-яких заперечень щодо наявності вказаного порушення та не надав будь-яких доказів на противагу вказаному Акту. 
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначено вище, пунктом 8.3. Договорів №№ 15-25, 16-25, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено, а пунктом 8.2. Договору №16-25 передбачено, що за порушення Постачальником умов Договору щодо якості прийнятих Товароодержувачем Товарів, коли товару був прийнятий та оплачений Покупцем та в подальшому ним було виявлено недоліки, які неможливо було виявити під час приймання (приховані недоліки), Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 відсотків від вартості неякісних Товарів на підставі складеного акту про виявлені недоліки (приховані недоліки).
Оскільки, як зазначено вище, відповідач поставив товар за договором з порушенням встановлених строків, позивачем правомірно застосовано передбачені пунктом 8.3 Договорів за таке порушення штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення за кожен день прострочення та штрафу у розмірі 7% вказаної вартості за прострочення поставки продукції понад тридцять діб, а враховуючи поставку за договором № 16-25 товарів з прихованими недоліками щодо якості, позивачем правомірно застосовано за відповідне порушення передбачену пунктом 8.2. цього Договору штрафну санкцію у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків від вартості неякісних товарів.
При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить встановленій статтею 61 Конституції України забороні щодо притягнення двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення., оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій . 
Наведена правова позиція щодо правомірності одночасного застосування за одне правопорушення штрафу та пені є усталеною та викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18.
Також колегія суддів зазначає про безпідставність посилання відповідача в обґрунтування доводів про відсутність підстав для нарахування заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій на те, що позивачем не зазначено про збитки, які він поніс у зв`язку з несвоєчасним виконанням спірних поставок, та не надано доказів понесення таких збитків, в той час як більшість порушень поставки не перебільшувала 10-11 днів з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.,тобто встановлено саме штрафну, а не залікову неустойку. 
Чинним законодавством та спірними Договорами допущення прострочення не більш ніж на 10-11 днів не передбачено підставою для звільнення від відповідальності у вигляді нарахування неустойки.
Натомість обставини щодо відсутності у кредитора збитків від порушення зобов`язання, тривалості прострочення та ступеня виконання боржником зобов`язання у відповідності до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України можуть бути враховані судом при вирішенні питання щодо зменшення неустойки у разі наявності у відповідних обставин, у кожному конкретному випадку, ознак винятковості.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов відповідач просив суд, у разі визнання позовних вимог обґрунтованими, вирішити у відповідності до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України питання щодо зменшення заявлених до стягнення сум неустойки, посилаючись як на виняткові обставини для цього на те, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання з поставки товару за спірними Договорами , а більшість порушень строкыв поставки не перебільшувала 10-11 днів.
Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання, з огляду на наступне.
Колегія суддів враховує, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Штрафні санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
При цьому, ані у зазначених нормах, ані в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. 
Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.
Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтерсів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проте, у даному випадку відсутні виняткові обставини для зменшення заявлених до стягнення сум неустойки як з огляду на те, що їх розмір очевидно не є таким, що не відповідає обсягу та характеру правопорушення, оскільки в кілька сот разів є меншим від вартості товару, за прострочення поставки якого їх нараховано та як правомірно зазначив позивач у відзиві на апеляційну скаргу, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21), у той час як згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19 на іншого учасника(позивача) не покладено обов`язок з доведення спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, а в постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 Верховний Суд виклав висновок щодо того, що при стягненні неустойки шкода кредитору презюмується і компенсується за рахунок неустойки, яка за положеннями ч. 1 статті 550 Цивільного кодексу України має саме штрафний, а не заліковий характер.
Разом з цим, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, оцінюючи баланс інтересів сторін при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки слід враховувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання зобов`язання не є єдиною обов`язковою умовою для дотримання балансу інтересів сторін та у правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором, у той час як у спірних правовідносинах позивач як державний орган, який фінансується з державного бюджету, завданням якого є забезпечення військових частин Державної прикордонної служби України, використовує отримане за спірними договорами не для комерційних цілей, а для забезпечення зазначених військових частин продовольчими товарами, необхідними для виконання військовослужбовцями завдань з оборони та захисту держави, а тому невчасна поставка за спірними договорами призвела до неможливості вчасно та у повному обсязі забезпечити військові частини продовольчими товарами, що може мати вплив на боєздатність та обороноздатність України в умовах воєнного стану, у той час, як зазначено вище, розмір заявлених до стягнення штрафні санкції очевидно не є великим порівняно з характером та обсягом порушення, оскільки в кілька сот разів є меншим від вартості товару, за прострочення поставки якого їх нараховано.
Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржниками.
Керуючись ст.129, пунктом 4 частини 1 ст.275, ст.. 276, ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України Східний апеляційний господарський суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.10.2025 у справі №917/1562/25 залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя В.В. Россолов