ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.02.2026	Справа № 910/14606/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» (80461, Львівська обл, Львівський р-н, смт. Запитів, вул. Залізнична, буд. 25; ідентифікаційний код: 41342063)
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)
про стягнення 111758,45 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
25.11.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» з вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 111758,45 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом 2022-2023 років відповідачем здійснювалися перевезення вантажів у належних позивачу вагонах №63190987, №29100831, №29100815, №29100641, №63191050, №63604557, №63191027, №63208409, №63190706, №63010342, №63208748, №63208466, №63604714, та в процесі відбулося розукомплектування/пошкодження вагонів на шляху прямування залізничними коліями загального користування, внаслідок чого позивачу були завдані збитки.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.
У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 02.12.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 відкрито провадження у справі №910/14606/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
17.12.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що позивачем не долучено жодного доказу спричинення шкоди з вини саме залізниці.
Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності.
23.12.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.
29.12.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» здійснює діяльність у сфері транспортно-експедиційного обслуговування, зокрема, з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, для чого використовує залізничні приватні вагони №63190987, №29100831, №29100815, №29100641, №63191050, №63604557, №63191027, №63208409, №63190706, №63010342, №63208748, №63208466, №63604714.
Для забезпечення організації курсування вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями, між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (є публічним договором).
Протягом 2022-2023 років залізницею здійснювалися перевезення вантажів у належних позивачу приватних вагонах №63190987, №29100831, №29100815, №29100641, №63191050, №63604557, №63191027, №63208409, №63190706, №63010342, №63208748, №63208466, №63604714.
Під час здійснення перевезень у зазначених вагонах виявлено несправність (розукомплектування), а саме:
22.01.2022 у складі поїзда №3551 на станцію Кривий Ріг РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №63190987, що підтверджується залізничною накладною від 12.01.2022 №40616112, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками структурного підрозділу (СП) «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровська залізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із відсутністю головної та магістральної частин повітророзподільника, пошкодження робочої камери та обривом підвідної трубки (штуцера), на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №б/н від 22.01.2022 з кодом несправності (455) та Акт про пошкодження вагону №б/н від 22.01.2022 (ВУ-25М);
13.11.2022 у складі поїзда №2001 на станцію Шепетівка РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №29100831, що підтверджується залізничною накладною від 05.11.2022 №41912502, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками Виробничого підрозділу (ВП) Експлуатаційного вагонного депо «Козятин» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із відсутністю, несправністю запора дверей, головної частини повітророзподільника, на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №3251 від 13.11.2022 з кодом несправності (403) та дефектна відомість №б/н від 13.11.2022 (ВУ-22);
27.11.2022 у складі поїзда №3503 на станцію Подільськ РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №29100815, що підтверджується залізничною накладною від 18.11.2022 №46979423, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками Експлуатаційного вагонного депо «Подільськ» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із розобладнанням гальмівного обладнання, пошкодженням автозчепного пристрою, ремонтом головної та магістральної частин повітророзподільника, на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №7040 від 27.11.2022 з кодом несправності (403) та дефектна відомість №б/н від 11.12.2022 (ВУ-22);
27.11.2022 у складі поїзда №3503 на станцію Подільськ РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №29100641, що підтверджується залізничною накладною від 19.11.2022 №46964847, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками Експлуатаційного вагонного депо «Подільськ» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із необхідністю ремонту головної та магістральної частин повітророзподільника, на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №7039 від 27.11.2022 з кодом несправності (403) та дефектна відомість №б/н від 15.12.2022 (ВУ-22);
22.03.2023 у складі поїзда №5230+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №6319050, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710137, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5402 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5230+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63604557, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710079, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5400 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+403+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63191027, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710152, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5403 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+403+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63208409, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710053, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із пошкодженням повітророзподільника, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5401 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63190706, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710061, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із несправністю повітророзподілювача та розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5399 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63010342, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №709576, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5411 від 28.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63208748, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710707, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5413 від 28.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63208466, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №709527, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5410 від 28.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №53230+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63604714, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710699, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5412 від 28.03.2023.
З метою здійснення ремонту розукомплектованих вагонів позивач звернувся до:
- СП «Експлуатаційне депо «Батуринська» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням організувати проведення ремонтних робіт вагону №63190987 за власний рахунок (включаючи придбання та поставку запасних частин) та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 24.01.2022 №011);
- ВП Експлуатаційного вагонного депо «Козятин» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням організувати проведення ремонтних робіт вагону №29100831 за власний рахунок (включаючи придбання та поставку запасних частин) та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 09.11.2022 №200);
- Експлуатаційного вагонного депо «Подільськ» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням організувати проведення ремонтних робіт вагонів №№29100815, 29100641 згідно з договором №ОД/В-21-564дНЮ від 15.12.2021 та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 27.11.2022 №207);
- ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» організувати проведення ремонтних робіт вагонів № №63191050, 63604557, 63191027, 63208409, 63190706, 63010342, 63208748, 63208466, 63604714 за власний рахунок (включаючи придбання та поставку запасних частин) та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 22.03.2023 №043).
У зв`язку з відсутністю у вагоноремонтного підприємства Акціонерного товариства «Українська залізниця» необхідних запасних частин, потрібних для виконання ремонту розукомплектованих/пошкоджених вагонів, з метою прискорення виконання ремонтних робіт вагонам, які знаходяться у власності позивача та були відчеплені працівниками відповідача, позивачем придбано запасні частини на загальну суму 77380,00 грн, які в подальшому за відповідними актами приймання-передачі деталей передані відповідачу (відповідному підрозділу).
Крім того, у період з 2022-2023 років відповідачем виконано поточний ремонт з відчеплення пошкоджених (розукомплектованих) вагонів на загальну суму 35897,46 грн., що підтверджується відповідними актами.
За фактом виконання ремонту вагоноремонтним підприємством були видані відповідні повідомлення форми ВУ-36М: - від 11.02.2022 №4406 на вагон №63190987, - від 13.11.2022 №1144 на вагон №29100831; - від 11.12.2022 №600 на вагон №29100815; - від 14.12.2022 №621 на вагон №29100641; - від 27.03.2023 №5231 на вагон №63191050; - від 28.03.2023 №5233 на вагон №63604557; - від 27.03.2023 №5229 на вагон №63191027; - від 28.03.2023 №5232 на вагон №63208409; - від 27.03.2023 №5230 на вагон №63190706; 16. від 01.04.2023 №5239 на вагон №63010342; 17. від 01.04.2023 №5237 на вагон №63202848; - від 01.04.2023 №5240 на вагон №63208466; - від 01.04.2023 №5236 на вагон №63604714.
Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458 (далі – Правила користування вагонами і контейнерами), загальна сума збитків, завданих позивачу в результаті заміни розукомплектованих/ відновлення пошкоджених вагонів, складає 111758,45 грн., з яких: 77380,00 грн. - вартість деталей; 34378,45 грн - вартість ремонту.
За таких обставин, оскільки розукомплектування/пошкодження вагонів відбулася на шляху прямування залізничними коліями загального користування та вагони перебували у володінні відповідача, тобто у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, позивач вважає, що збитки завдані йому саме з вини відповідача, а тому підлягають відшкодуванню останнім в повному обсязі – у сумі 111758,45 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що позивачем не долучено жодного доказу спричинення шкоди з вини саме залізниці. Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі – Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. 
Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна – це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. 
Відповідно до п.5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.
Згідно з ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до п.4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані, з огляду на що суд критично оцінює твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про відсутність вини відповідача у завданих позивачу збитках.
Відповідно до п.4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №875/5096 обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.
Згідно з п.п.20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
Усі спірні вагони на підставі повідомлення форми ВУ-23М відповідачем було вилучено з експлуатації на направлено на технічне обслуговування (з відчепленням), що підтверджується відповідними записами в накладних для вагонів №№ 63190987, 29100831, 29100815, 29100641 та накладними про пересилання в ремонт для вагонів №№63191050 (від 23.03.2023 №34408195), 63604557 (від 23.03.2023 № 34408237), 63191027 (від 23.03.2023 №34408187), 63208409 (від 23.03.2023 №34408203), 63190706 (від 23.03.2023 №34408179), 63010342 (від 23.03.2023 №34408153), 63208748 (від 23.03.2023 №34408229), 63208466 (від 23.03.2023 №34408211), 63604714 (від 23.03.2023 №34408245).
Як встановлено судом, для ремонту вказаних вагонів позивачем були придбані деталі на загальну суму 77380,00 грн та оплачено ремонт вагонів у розмірі 34378,45 грн, що разом становить 111758,45 грн.
Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п.14 цих Правил.
Отже, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів склала 111758,45 грн.
Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.
Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. 
Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. 
Відповідно до ч ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Як зазначено у п.11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.
Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
За приписами п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Відповідно до п.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження – у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.
Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. 
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди – пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.
Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні належних (орендованих) позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» були понесені витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей на загальну суму 111758,45 грн, покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.
Що ж стосується питання застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Положеннями статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.
Частиною третьою статті 925 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).
При цьому приписами частини першої статті 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до пункту 136 Статуту позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.
За приписами пункту 134 Статуту претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з п. "а" частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.
Частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, пункти 134, 136 Статуту є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1973.
Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за № 436-IV і набрав чинності з 01.01.2004; статтею 315 Господарського кодексу України передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.
Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною третьою статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга, третя статті 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.
При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі №905/729/18, від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18.
Таким чином, позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту залізниць України та статті 315 Господарського кодексу України (чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №910/11949/20.
Відповідно до положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Крім того, відповідно до положень пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Однак, спеціальний строк позовної давності, як вже зазначалось вище, до якого віднесено, зокрема, строк на пред`явлення позовів до перевізників, встановлюється не Цивільним кодексом України, а статтею 315 Господарського кодексу України (так як він був чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Вказане вище узгоджується із правовою позицією, яка викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 у справі №910/16791/23 та у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №914/3716/21.
З огляду на те, що стаття 315 Господарського кодексу України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину та воєнного стану як у пунктах 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, так і у пункті 7 розділу «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, адже в даному випадку саме Господарський кодекс України (який був чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин та норми якого слід застосовувати при вирішенні спору) є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін та який не містить норм щодо продовження строку позовної давності на період дії карантину або дії воєнного стану.
Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, суд дійшов висновку відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 111758,45 грн.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у зв`язку із відмовою у позові.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, 

ВИРІШИВ:
1. Відмовити у позові.
2. Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак