ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 р. 	Справа № 520/23451/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 (суддя Шевченко О.В.; м. Харків) по справі № 520/23451/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 пов`язану з ненарахуванням та невиплатою ОСОБА_1 : додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, яка передбачена пунктами 12 та 13 розділу XXXIV Порядку №260; додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень за період з вересня 2023 року по червень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років за період з листопада 2023 року по червень 2024 року, разом за 8 місяців; щомісячної надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років згідно з рішенням Міністра оборони України від 01.02.2023 за № 2683/з за період з листопада 2023 року по червень 2024 року; індексації грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по червень 2024 року; добових витрат за час перебування військовослужбовця у відрядженні у розмірі 193 009 грн;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, яка передбачена пунктами 12 та 13 розділу XXXIV Порядку №260; додаткову грошову винагороду у розмірі 20 100 гривень за період з вересня 2023 року по червень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років за період з листопада 2023 року по червень 2024 року, разом за 8 місяців; щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років згідно з рішенням Міністра оборони України від 01.02.2023 за № 2683/з за період з листопада 2023 року по червень 2024 року; індексацію грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по червень 2024 року; добові витрати за час перебування військовослужбовця у відрядженні у розмірі 193 009 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23457/24 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2025 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23451/24 - скасовано в частині задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по 23.10.2023 включно та за травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по 23.10.2023 включно та за травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23457/24 – залишено без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати у місячний термін звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23451/24 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з 24.10. 2023 р
14 жовтня 2025 року через канцелярію суду представником відповідача подано звіт про виконання судового рішення по справі, в якому зазначив, що в межах компетенції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі №520/23451/24 частково виконано. Фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 проведено необхідний розрахунок (нарахування), в якому визначено суми грошового забезпечення, що підлягають сплаті ОСОБА_1 . Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 “Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України”, військовою частиною НОМЕР_1 кожного місяця вчинялись та вчиняються активні дії задля виконання рішення суду по справі №520/23451/24. Разом з тим, оскільки витрати військової частини НОМЕР_1 (в тому числі і ті, що пов`язані з виконанням судових рішень) фінансуються за рахунок коштів, виділених із державного бюджету, є певна, незалежна від військової частини НОМЕР_1 , затримка у виділенні грошових коштів з виконанням судових рішень. 
Інші джерела фінансування у військової частини НОМЕР_1 відсутні. Станом на сьогоднішній день потреба військової частини НОМЕР_1 щодо виділення коштів для покриття витрат на виконання Рішення суду по справі №520/23451/24 не профінансована державою, хоча військова частина НОМЕР_1 прикладала до цього максимально зусиль. Кожного місяця військова частина НОМЕР_1 звертається до вищого начальника забезпечувального фінансового органу з питанням щодо виділення коштів на виконання рішення суду, в точу числі по справі №520/23451/24. Даний факт підтверджується відповідними розрахунками потреби в коштах направлених до вищого командування в липні, серпні та вересні 2025 року.
14.10.2025 через систему "Електронний суд" позивачем надіслано заперечення на звіт, в яких він просив суд: у прийняті звіту військової частини НОМЕР_1 відмовити; заяву про накладення штрафу на командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити; визнати таким, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 520/23451/24 не виконано військовою частиною НОМЕР_1 ; накласти на командира військової частини НОМЕР_1 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: 121 120 гривень за невиконання у повному обсязі рішення суду у даній справі; попередити командира військової частини НОМЕР_1 про те, що відповідно до ч. 7 ст. 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду; відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати наступний звіт про виконання рішення суду протягом місяця з дня отримання даної ухвали.
В заяві зазначено, що за твердженням військової частини НОМЕР_1 , причиною невиконання судового рішення є відсутність грошових коштів, однак в порушення ч. 2 ст. 382-2 КАС України військовою частиною не зазначено відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення. Крім того, зазначено, що відсутність фінансування прийнятих державою на себе зобов`язань, у даному випадку щодо грошового забезпечення військовослужбовця, який отримав тяжке поранення захищаючи Батьківщину, не може бути виправданням з боку Держави невиконання рішення суду та відмови людині у захисті (реалізації) її порушених прав.
Також, представником відповідача надіслано до суду додаткові пояснення, аналогічні за змістом змісту заяви про виконання рішення суду, в якій просив суд відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 прийнято звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23451/24.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали новий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23451/24.
Заяву позивача про відмову у прийнятті звіту та накладення штрафу - залишено без задоволення.
Попереджено відповідача, що відповідно до ч.10 ст. 382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі №520/23451/24 та постановити нову ухвалу, якою у прийняті звіту військової частини НОМЕР_1 відмовити. Заяву про накладення штрафу на командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити. Визнати таким, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 520/23451/24 не виконано військовою частиною НОМЕР_1 . Накласти на командира військової частини НОМЕР_1 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: 121 120 гривень за невиконання у повному обсязі рішення суду у даній справі. Попередити командира військової частини НОМЕР_1 про те, що відповідно до ч. 7 ст. 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати наступний звіт про виконання рішення суду протягом місяця з дня отримання даної ухвали.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на відмову відповідача від виконання рішення суду у справі №520/23451/24, відверте ігнорування рішення суду та його тривале невиконання всупереч вимогам статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень. На переконання позивача, відсутність фінансування прийнятих Державою на себе зобов`язань, у даному випадку - щодо грошового забезпечення військовослужбовця, який отримав тяжке поранення захищаючи Батьківщину, не може бути виправданням з боку Держави невиконання рішення суду та відмови людині у захисті (реалізації) її порушених прав. Такі обставини, в силу положень частини другої статті 382 КАС України, є самостійною і достатньою підставою для накладення штрафу.
Також позивач зазначає, що відповідачем не надано детального розрахунку коштів, нарахованих на виконання рішення суду, а долучені до звіту копії розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року, свідчать про те, що відповідачем при виконанні рішенню суду знову допущено протиправну бездіяльність, та фактично не нараховано у повному обсязі належне грошове забезпечення, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311, 312 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382 – 382-3 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду).
За приписами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
За приписами ч. 1-3, 10, 11 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Приймаючи звіт відповідача суд першої інстанції врахував викладені у ньому доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що в межах компетенції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі №520/23451/24 частково виконано. Фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 проведено необхідний розрахунок (нарахування), в якому визначено суми грошового забезпечення, що підлягають сплаті ОСОБА_1 . Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 “Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України”, військовою частиною НОМЕР_1 кожного місяця вчинялись та вчиняються активні дії задля виконання рішення суду по справі №520/23451/24. Разом з тим, оскільки витрати військової частини НОМЕР_1 (в тому числі і ті, що пов`язані з виконанням судових рішень) фінансуються за рахунок коштів, виділених із державного бюджету, є певна, незалежна від військової частини НОМЕР_1 , затримка у виділенні грошових коштів з виконанням судових рішень. Інші джерела фінансування у військової частини НОМЕР_1 відсутні. Станом на сьогоднішній день потреба військової частини НОМЕР_1 щодо виділення коштів для покриття витрат на виконання Рішення суду по справі №520/23451/24 не профінансована державою, хоча військова частина НОМЕР_1 прикладала до цього максимально зусиль. Кожного місяця військова частина НОМЕР_1 звертається до вищого начальника забезпечувального фінансового органу з питанням щодо виділення коштів на виконання рішення суду, в точу числі по справі №520/23451/24. Даний факт підтверджується відповідними розрахунками потреби в коштах направлених до вищого командування в липні, серпні та вересні 2025 року.
Суд першої інстанції зазначив, що нараховане позивачу грошове забезпечення на виконання рішення суду має бути виплачено за рахунок коштів Державного бюджету України. На підтвердження зазначеного надано копії розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року, за підписами командира та головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 , направлених начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму), в яких зазначено нараховану ОСОБА_1 на виконання рішення суду по справі №520/23451/24 суму 97 403,00 грн. (на вересень 2025 року), 2 422,00 грн. (на липень 2025 року), 97 403,00 грн. (на серпень 2025 року). Суд звернув увагу, що грошові кошти у вигляді заборгованості з грошового забезпечення, які належать позивачу, не є власністю військової частини, не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, після отримання їх від головного розпорядника коштів. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі військової частини.
Враховуючи те, що відповідачем здійснено направлення начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму) розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року, за підписами командира та головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 , в яких зазначено нараховану позивачу на виконання рішення суду по справі №520/23451/24 суму по даній справі, при цьому відповідач не відмовляється від виплати відповідних сум грошового забезпечення наголошуючи на тому, що витрати військової частини НОМЕР_1 (в тому числі і ті, що пов`язані з виконанням судових рішень) фінансуються за рахунок коштів, виділених із державного бюджету, є певна, незалежна від військової частини НОМЕР_1 , затримка у виділенні грошових коштів з виконанням судових рішень, інші джерела фінансування у військової частини НОМЕР_1 відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для неприйняття цього звіту та визнання невиконання судового рішення відповідачем без поважних причин, оскільки відповідне фінансове забезпечення не залежить від відповідача особисто.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про прийняття поданого відповідачем звіту суд першої інстанції мав перевірити відомості, що свідчать про виконання відповідачем рішення суду в повному обсязі або в певній частині, а у разі невиконання судового рішення - перевірити, чи здійснив боржник усі можливі та залежні від нього дії задля виконання судового рішення, чи наявні реальні об`єктивні причини його невиконання в повному обсязі, які не залежать від боржника. З`ясування вказаних обставин має безпосередній вплив на правильне вирішення питання щодо прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 .
Матеріали справи свідчать, що рішенням суду по справі № 520/23451/24 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з 24.10.2023 по квітень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Звертаючись до суду із звітом про виконання судового рішення відповідач зазначив, що таке рішення виконано в частині нарахування позивачу додаткової грошової винагороди, фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 проведено необхідний розрахунок (нарахування), в якому визначено суми грошового забезпечення, що підлягають сплаті ОСОБА_1 , та повідомив суд, що рішення залишається невиконаним в частині виплати нарахованих сум грошового забезпечення через відсутність відповідного фінансування, водночас відповідачем вживаються необхідні заходи для його виконання.
На підтвердження вжиття заходів для виконання рішення суду в частині виплати позивачу сум додаткової грошової винагороди відповідач надав суду копії розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року, за підписами командира та головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 , направлених начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму), в яких зазначено нараховану ОСОБА_1 на виконання рішення суду по справі № 520/23451/24 суму 97 403,00 грн. (на вересень 2025 року), 2 422,00 грн. (на липень 2025 року), 97 403,00 грн. (на серпень 2025 року). 
Суд першої інстанції врахував аргументи відповідача, що ускладнюють виконання судового рішення в частині виплати позивачу заборгованості з грошового забезпечення внаслідок відсутності належного фінансування, та вважав достатніми заходи, які вживаються відповідачем, для повного виконання судового рішення (направлення начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму) розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року).
Разом з тим колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про прийняття поданого відповідачем звіту суд першої інстанції не здійснив перевірку відомостей, що свідчать про виконання відповідачем рішення суду в частині нарахування позивачу на виконання судового рішення додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з 24.10.2023 по квітень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, зокрема, здійсненого фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 розрахунку (нарахування), в якому визначено суми грошового забезпечення, що підлягають сплаті ОСОБА_1 , на який посилається відповідач у поданому до суду звіті про виконання судового рішення.
Варто зазначити, що відповідно до п. 5, 7 ч. 2 ст. 382-3 КАС України, звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання, а також перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
Проте обставини нарахування позивачу додаткової грошової винагороди у визначеному в судовому рішенні розмірі за період з 24 жовтня 2023 року по квітень 2024 року не були предметом дослідження судом, тобто, приймаючи звіт відповідача, суд першої інстанції не пересвідчився у фактичному виконанні останнім рішення суду в частині нарахування позивачу спірних сум грошового забезпечення, а лише обмежився посиланням на відсутність у військової частини відповідного фінансового забезпечення для їх виплати.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до долучених до звіту копій розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року, відповідач зазначав різні суми коштів, нарахованих ОСОБА_1 на виконання рішення суду по справі №520/23451/24, а саме: на липень 2025 року - 2 422,00 грн; на серпень та вересень 2025 року - 97 403,00 грн.
Враховуючи вказані розрахунки, суд першої інстанції не пересвідчився, чи відповідає розмір коштів, визначений у цих розрахунках, сумі нарахованої позивачу додаткової грошової винагороди у визначеному в судовому рішенні розмірі за період з 24 жовтня 2023 року по квітень 2024 року.
У свою чергу, перевірка цих обставин є необхідною умовою для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для прийняття звіту про виконання відповідачем рішення суду внаслідок вчинення чи невчинення останнім усіх можливих дій, спрямованих на виконання такого рішення.
Колегія суддів зазначає, що невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі “Шмалько проти України” від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі “Сокур проти України” (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі “Крищук проти України” (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Окрім того, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Відповідно до рішень ЄСПЛ “Кечко проти України” (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та “Ромашов проти України” (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.
Зокрема, у справі “Кечко проти України” (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішеннях ЄСПЛ у справі “Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України” (заява № 70297/01) та у справі “Бакалов проти України” (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).
Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на повному з`ясуванні обставин, що підтверджують часткове виконання відповідачем судового рішення по справі № 520/23451/24 та ускладнюють виконання судового рішення в повному обсязі. Судом не наведено мотивованих висновків, за яких суд дійшов висновку про виконання відповідачем судового рішення в частині нарахування позивачу спірних сум грошового забезпечення у визначеному в судовому рішенні розмірі. Водночас, без перевірки обставин нарахування спірних сум грошового забезпечення відсутні підстави стверджувати про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення в частині їх виплати.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про наявність підстав для прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 .
Колегія суддів зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин та доказів, що мають значення для справи, з наведених підстав, спростовують висновки суду першої інстанції та колегією суддів приймаються до уваги.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження належного розгляду. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі № 520/23451/24 - скасувати.
Справу № 520/23451/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду питання про прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23451/24. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко