Справа № 675/1830/25
Провадження № 1-кп/675/175/2025

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"31" грудня 2025 р. м. Ізяслав 
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань №12025244000001758 від 23.09.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, в силу ст. 89 КК Ураїни раніше не судимого, за ч. 2 ст. 263 КК України,  
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 (по тексту вироку – ОСОБА_4 , обвинувачений) у 2020 роцi, точну дату та час, пiд час досудового розслiдування встановити не представилось можливим, за мiсцем проживання, що в АДРЕСА_1 , саморобним способом, виготовив кастет.
Надалі ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, знаючи про заборону вільного обігу холодної зброї, всупереч вимогам п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1993 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», відповідно до якого до видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, серед іншого, віднесено і зброю, п.п. 9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, розділу II та III «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, вірогідно знаючи про відсутність у нього, передбаченого законом, дозволу на переміщення холодної зброї, розуміючи, що вищезазначений предмет є холодною зброєю, а саме не клинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії, кастетом, носив його при собі до 23.09.2025.
Так, 23.09.2025 близько 17 год 40 хв ОСОБА_4 перебував у м. Ізяслав Шепетівського району Хмельницької області на проїжджій частині по вул. М. Микитюка, де працівники поліції, під час перевірки його, виявили, що останній, в кишені власної куртки, зберігав при собі та переносив кастет, що класифікується як холодна зброя.
Положеннями абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002 визначено, що незаконне носіння холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).
Таким чином, своїми протиправними діями, які виразились у виготовленні та носінні кастету без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.
31.10.2025 начальник Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно, повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння. 
Відповідно до вказаної угоди сторони з урахуванням істотних для даного кримінального провадження обставин дійшли згоди щодо правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України, узгодили міру покарання ОСОБА_4 у виді 2 років пробаційного нагляду з покладенням відповідно до ст. 59-1 КК України наступних обов`язків:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
З`ясувавши у обвинуваченого, що він цілком розуміє: 1) що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; 3) характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; переконавшись у судовому засіданні, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, - суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.
Умови угоди не суперечать вимогам закону, оскільки ОСОБА_4 характер обвинувачення є зрозумілим, свою вину він визнав повністю, його дії за ч. 2 ст. 263 КК України кваліфіковані правильно, дане кримінальне правопорушення являються нетяжким злочином, потерпілих у даному кримінальному правопорушенні немає, матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не заподіяна.
Умови укладеної між сторонами кримінального провадження угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, взяті на себе обвинуваченим зобов`язання виконати можливо, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд дійшов переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мало місце, судом кваліфікуються за ч. 2 ст. 263 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 винуватий у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню.
При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, вчинив правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.
Згідно із ч. ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
З врахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09.2025, та вирішення відносно цього майна питання про долю як речового доказу у відповідності до положень статті 100 КПК України.
Відповідно до положень статті 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів являються процесуальними витратами.
Частиною 2 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Із врахуванням вище зазначеного, суд в силу положень ст.ст. 118, 124 КПК України приходить до висновку, що процесуальні витрати по справі, пов`язані з проведенням судової експертизи, і, яка покладена в основу обвинувачення підлягають стягненню із ОСОБА_4 на користь держави в загальному розмірі 2674 грн 20 коп, оскільки її розмір та підстава підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 100, 118, 124, 174, 373, 374, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31.10.2025 між начальником Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №12025244000001758 від 23.09.2025.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду, з покладенням відповідно до ст. 59-1 КК України наступних обов`язків:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання ОСОБА_4  обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання, арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09.2025 - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого по АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи в розмірі 2674 грн 20 коп.
Речові докази: кастет, виготовлений саморобним способом - знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень, визначених частиною 2 статті 473 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.
В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_6