ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/5682/25
13 січня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого діє адвокат Лихачов Роман Борисович, звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просив ухвалити рішення яким:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, передбачену Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 та з 01.11.2023 по 18.04.2024;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, передбачену Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 та з 01.11.2023 по 18.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні), у зв`язку із визнанням військовослужбовця непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців за період з травня 2024 по червень 2024 року включно, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 від 28.02.2022 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні), у зв`язку із визнанням військовослужбовця непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців за період з травня 2024 по червень 2024 року включно, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 від 28.02.2022 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 окладу за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 за період з липня 2024 року по 13.08.2025, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 від 28.02.2022 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 за період з липня 2024 року по 13.08.2025, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 від 28.02.2022 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.09.2022 по 13.08.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року відповідно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.09.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2024 по 31.12.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2025 по 13.08.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.09.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 13.08.2025 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексції грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.09.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 13.08.2025 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 08 днів за 2022 рік, за 30 днів за 2023 рік, за 15 днів за 2024 рік, за 17 днів за 2025 рік з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 08 днів за 2022 рік, за 30 днів за 2023 рік, за 15 днів за 2024 рік, за 17 днів за 2025 рік з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 та 2025 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 та 2025 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення згідно частини 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей";
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення згідно частини 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей";
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 13.08.2025 по 16.09.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 13.08.2025 по 16.09.2025 у сумі 26 108, 94 грн (двадцять шість тисяч сто вісім гривень 94 коп).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу з 12.09.2022 по 13.08.2025 у Військовій частині НОМЕР_1 . Однак, на думку позивача, відповідачем за час проходження військової служби не здійснювалось нарахування та виплата належного грошового забезпечення у повному розмірі та не провів усіх розрахунків при звільненні відповідно до вимог чинного законодавства, що й слугувало підставою для звернення позивача із цим позовом до суду.
Одночасно із позовною заявою позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду та клопотання про витребування доказів.
Відповідач у встановлений судом строк правом на подання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування не скористався, з клопотанням про продовження процесуального строку для подання відзиву не звертався.
Рух справи у суді
Ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду належним чином завірених копій вказаних в акті про відсутність вкладень від 02.10.2025 документів. У вказаний строк позивач виконав в повному обсязі вимоги ухвали суду, подав до суду необхідні документи.
Ухвалою суду від 08.10.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.
Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали суду від 08.10.2025 про відкриття спрощеного провадження відповідач отримав 08.10.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
10.10.2025 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 19.12.2025 продовжено процесуальний строк розгляду справи на період воєнного стану з урахуванням розумних строків розгляду, як це передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази.
У встановлений судом строк відповідач не виконав вимоги ухвали суду та не подав до суду витребувані докази. Розгляд справи здійснено за наявними в ній доказами.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 04.03.2024 (арк. справи 48 зворот).
Позивач в період з 12.09.2022 по 13.08.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відмітками у військовому квитку серії НОМЕР_3 (арк. справи 49 - 50).
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 2084/1614 від 16.02.2024, позивач в період з 12.09.2022 по 02.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Авдіївка Донецької області (арк. справи 48).
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 10559 від 05.10.2023 та первинної медичної картки, позивач 03.08.2023 під час захисту Батьківщини отримав поранення: МВОСП наскрізне правого плеча, МВОСП наскрізне правої гомілки, вогнепальний перелом обох кісток правої гомілки, МВОСП правої ступні, ВОСП лівої сідниці (арк. справи 47, 47 зворот).
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 № 241 вирішено солдата ОСОБА_1 вважати таким, що перебуває на довгостроковому лікуванні у зв`язку із пораненням. На підставі підпункту 15 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (арк. справи 30).
З 04.08.2023 по 07.08.2023 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3442 від 07.08.2023 (арк. справи 41).
З 08.08.2023 по 11.08.2023 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3541/1 від 10.08.2023 (арк. справи 39 - 40).
З 17.08.2023 по 11.10.2023 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 10940 від 11.10.2023 (арк. справи 38).
З 11.10.2023 по 30.10.2023 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 13619 від 30.10.2023 (арк. справи 37).
З 31.10.2023 по 07.11.2023 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 11456 від 07.11.2023 (арк. справи 37 зворот).
З 07.11.2023 по 20.11.2023 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 11781 від 20.11.2023 (арк. справи 36).
Відповідно до довідки ВЛК від 20.11.2023 № 20/1 ОСОБА_1 проведено медичний огляд травма, поранення, Так, пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування 30 календарних днів, травма відноситься до тяжких (арк. 35). 
З 24.11.2023 по 23.12.2023 звільнений за станом здоров`я на 30 діб у відпустку для лікування, що підтверджується відпускним квитком від 24.11.2023 № 4978 (арк. справи 28).
Відповідно до довідки ВЛК від 22.12.2023 № 11664 ОСОБА_1 проведено медичний огляд травма, поранення, Так, пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування 30 календарних днів, травма відноситься до тяжких (арк. 32 зворот). 
З 26.12.2023 по 24.01.2024 звільнений за станом здоров`я на 30 діб у відпустку для лікування, що підтверджується відпускним квитком від 26.12.2023 № 5308 (арк. справи 27 зворот).
З 03.01.2024 по 19.01.2024 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 36 від 19.01.2024 (арк. справи 32).
Відповідно до довідки ВЛК від 23.01.2024 № 766 ОСОБА_1 проведено медичний огляд травма, поранення, Так, пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування 30 календарних днів, травма відноситься до тяжких (арк. 31 зворот). 
З 08.02.2024 по 22.02.2024 позивач, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 537/147 від 22.02.2024 (арк. справи 31).
Відповідно до довідки ВЛК від 22.02.2024 № 1582 ОСОБА_1 проведено медичний огляд травма, поранення, Так, пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування 30 календарних днів, травма відноситься до тяжких (арк. 30 зворот). 
Відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 № 66 направлений у відпустку на 30 діб з 07.03.2024 по 05.04.2024, вказана обставина підтверджується у листі відповідача від 22.05.2025 № 7556 (арк. справи 29).
Таким чином, у період з 04.08.2023 по 05.04.2024, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я для проходження лікування за висновками військово-лікарської комісії.
18.04.2024, за результатами проходження військово-лікарської комісії клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ Західного регіону, позивача, на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу було визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 3236, затвердженим 16 Регіональною ВЛК 26.04.2024 (арк. справи 46).
16.04.2025 позивача було повторно визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 2025-0416-1723-5707-3 від 16.04.2025, затвердженого протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0602-1242-2378-7 від 02.06.2025 (арк. справи 44 - 45).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.08.2025 № 235 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнього командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти І механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ), звільненого наказом командира військової частина НОМЕР_1 (по особовому складу) від "28" липня 2025 року № 136- РС у запас на підставі підпункту "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6- 12 місяців) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 13.08.2025 виключити із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення (арк. справи 43). 
Згідно з вказаним наказом: 
- щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася;
- щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалася;
- щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 15 (п`ятнадцять) діб;
- щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалася;
- відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2025 рік не надавалася;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік отримав;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань не отримав.
Відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 та окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд, виплачено:
- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання га надбавки за вислугу років з "01" по "13" серпня 2025 року;
- додаткову винагороду по "13" серпня 2025 року пропорційно часу участі у таких діях і заходах.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплачено грошову компенсацію:
- за 08 (вісім) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік;
- за 30 (тридцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік;
- за 15 (п`ятнадцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік;
- за 17 (сімнадцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік.
Виплачено грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) діб невикористаної додаткової відпустки за 2024-2025 роки як учаснику бойових дій відповідно до пункту 12 статті 12 розділу III Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 17.09.2014 № 460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби”, виплачено грошову допомогу за 34 (тридцять чотири) повних календарних місяців служби у розмірі 136% місячного грошового забезпечення.
Згідно із витягом з рішення експертної команди з оцінюванням повсякденного функціонування особи від 18.08.2025 № 264/25/2256/В позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, поранення, Так, пов`язане із захистом Батьківщини (арк. справи 25 - 26).
Довідкою про грошове забезпечення виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 02.10.2025 № 2084/2391/15/5333 підтверджено відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивача за час проходження військової служби з 12.09.2022 по 13.08.2025 (арк. справи 79).
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 № 7566 грошове забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_2 з урахуванням всix складових, в тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавок та премій:
- за серпень 2023 року нараховано 23 249,91 грн (коригування за - 171,39 грн), виплачено 13.09.2023 у pозмірі 22 923,83 грн за відрахуванням військового збору. Додаткову винагороду нараховано у pозмірі 100 000,00 (наказ 05.09.2023 № 4300) виплачено 23.09.23 у pозмірі 98 596,77 грн;
- за вересень 2023 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 11.10.2023 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась;
- за жовтень 2023 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 11.11.2023 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткову винагороду 100000,00 (наказ від 18.11.2023 № 5555), виплачено 30.11.2023 у pозмірi 98 500,00 грн;
- за листопад 2023 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 15.12.23 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткову винагороду 90000,00 грн (наказ 20.01.2024 № 367, 01.11.2023 - 20.11.2023 лікування, 24.11.2023 - 30.11.2023 відпустка) виплачено 27.01.2024 у розмірі 88650,00 грн;
- за грудень 2023 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 26.12.23 у розмірі 16076,48 грн та 19.01.2024 у pозмірі 6 993,50 грн. Додаткову винагороду 93 548,39 грн (наказ 05.01.2024 № 89, 01.12.2023 - 23.12.2024 та 26.12.2023 - 31.12.2023 відпустка) виплачено 27.01.2024 у розмірі 92145,16 грн;
- за січень 2024 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 13.02.2024 у pозмірі 23069,98 грн. Додаткову винагороду 80645,16 грн (наказ 05.02.2024 № 813, 01.01.2024 - 25.01.2024 відпустка) виплачено 23.02.2024 у pозмірі 79 435,48 грн;
- за лютий 2024 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 16.03.2024 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась;
- за березень 2024 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 17.04.24 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
Відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 06.03.2024 66 направлений у відпустку на 30 діб з 07.03.2024 по 05.04.2024.
За квітень 2024 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено у розмірі 23 069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За травень 2024 року нараховано 15407,69 грн, виплачено у розмірі 15 176,57 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
20.05.2024 сплинули 2 місяці (за винятком періодів відпусток та лікування) перебування молодшого сержанта ОСОБА_1 у розпорядженні командира військової частини в зв`язку з перебуванням на довготривалому лікуванні у зв`язку iз пораненням.
За червень 2024 грошове забезпечення нараховано 837,5 грн, виплачено у розмірі 824,94 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За липень 2024 грошове забезпечення нараховано 837,5 грн, виплачено у розмірі 824,94 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За серпень 2024 грошове забезпечення нараховано 873,5 1 грн, виплачено у розмірі 860,41 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За вересень 2024 грошове забезпечення нараховано 873,51 грн, виплачено у розмірі 860,41 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За жовтень 2024 грошове забезпечення нараховано 873,51 грн, виплачено у розмірі 860,41 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За листопад 2024 грошове забезпечення нараховано 873,51 грн, виплачено у розмірі 860,41 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
За грудень 2024 грошове забезпечення нараховано 8376,95 грн (відпустка 01.12.2024-10.01.2024), виплачено 15.01.2025 у розмірі 8251,30 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась (арк. справи 29).
Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача, щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Мотивувальна частина
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд, виходить з таких міркувань.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку такій бездіяльності, оцінивши її через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", суд зазначає таке.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).
Тобто, на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2, 3 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз.2 пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168" (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 № Постанови № 168 (в редакції від 09.11.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (п.1-2 Постанови № 168).
Абзацом 3 пункту 1-2 Постанови № 168 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення № 402), яке, серед іншого, визначає порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України (глави 21 розділу II Положення № 402).
Так, пунктом 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 визначено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: 1) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
Аналіз норми абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168 дозволяє зробити висновок, що нарахування та виплата військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень передбачене за таких умов:
а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110 "Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування", серед іншого, затверджено форму первинної облікової документації № 027/о; Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" та Інструкцію щодо її заповнення.
Зокрема, Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" (далі Інструкція №110) визначено, що форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.
У пункті 5 цієї форми вказуються: в амбулаторно-поліклінічному закладі - дата (число, місяць, рік) початку захворювання та направлення у стаціонар (на консультацію); у стаціонарі - дата надходження та виписки (смерті) зі стаціонару.
Форма № 027/о призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоров`я щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоров`я, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому.
Форма № 027/о видається на руки хворому або пересилається поштою протягом трьох днів чи передається безпосередньо у заклад охорони здоров`я, який направляв хворого.
З наведених норм Інструкції № 110 суд приходить до висновку що Форма № 027/о є належним доказом перебування особи на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я.
Аналізуючи зазначені норми права через призму фактичних обставин справи, суд встановив, що позивач у період з 04.08.2023 по 05.04.2024, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я для проходження лікування за висновками військово-лікарської комісії, вказані обставини підтверджуються доказами у справі та не заперечується відповідачем.
При цьому, відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 2084/1614 від 16.02.2024, позивач в період з 12.09.2022 по 02.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Авдіївка Донецької області.
Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 10559 від 05.10.2023 та первинною медичною карткою підтверджено зокрема, що позивач 03.08.2023 під час захисту Батьківщини отримав поранення: МВОСП наскрізне правого плеча, МВОСП наскрізне правої гомілки, вогнепальний перелом обох кісток правої гомілки, МВОСП правої ступні, ВОСП лівої сідниці. 
Зазначене свідчить про те, що за цей період відповідач повинен був нараховувати позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, оскільки були наявні умови, визначені у абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168 (перебування на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини та перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманим тяжким пораненням за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Суд зазначає, що відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 № 7566 грошове забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_2 з урахуванням всix складових, в тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавок та премій:
- за серпень 2023 року нараховано 23 249,91 грн (коригування за - 171,39 грн), виплачено 13.09.2023 у pозмірі 22 923,83 грн за відрахуванням військового збору. Додаткову винагороду нараховано у pозмірі 100 000,00 (наказ 05.09.2023 № 4300) виплачено 23.09.23 у pозмірі 98 596,77 грн;
- за вересень 2023 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 11.10.2023 у розмірі 23069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась;
- за жовтень 2023 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено 11.11.2023 у розмірі 23069,98 грн. Додаткову винагороду 100000,00 (наказ від 18.11.2023 № 5555), виплачено 30.11.2023 у pозмірi 98 500,00 грн;
- за листопад 2023 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 15.12.23 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткову винагороду 90000,00 грн (наказ 20.01.2024 № 367, 01.11.2023 - 20.11.2023 лікування, 24.11.2023 - 30.11.2023 відпустка) виплачено 27.01.2024 у розмірі 88650,00 грн;
- за грудень 2023 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 26.12.23 у розмірі 16076,48 грн та 19.01.2024 у pозмірі 6 993,50 грн. Додаткову винагороду 93548,39 грн (наказ 05.01.2024 № 89, 01.12.2023 - 23.12.2024 та 26.12.2023 - 31.12.2023 відпустка) виплачено 27.01.2024 у розмірі 92145,16 грн;
- за січень 2024 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 13.02.2024 у pозмірі 23069,98 грн. Додаткову винагороду 80645,16 грн (наказ 05.02.2024 № 813, 01.01.2024 - 25.01.2024 відпустка) виплачено 23.02.2024 у pозмірі 79435,48 грн;
- за лютий 2024 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 16.03.2024 у розмірі 23069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась;
- за березень 2024 року нараховано 23421,30 грн, виплачено 17.04.24 у розмірі 23 069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
Відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 № 66 направлений у відпустку на 30 діб з 07.03.2024 по 05.04.2024.
За квітень 2024 року нараховано 23 421,30 грн, виплачено у розмірі 23 069,98 грн. Додаткова винагорода не виплачувалась.
Таким чином, судом встановлено, що додаткова винагорода позивачу відповідно до абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168 за час перебування його на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини та перебування у відпустці для лікування після поранення у зв`язку із отриманим тяжким пораненням за висновком військово-лікарської комісії не нараховувалась та не виплачувалась зокрема за вересень 2023 року, лютий 2024 року та березень 2024.
Тому суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не включив позивача до наказу про виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за періоди стаціонарного лікування та перебування у відпустці для лікування з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.02.2024 по 05.04.2024 (дата останнього дня перебування у відпустці для лікування відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 № 66), а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності підлягає до задоволення частково.
Щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні), у зв`язку із визнанням військовослужбовця непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців за період з травня 2024 по червень 2024 року включно та окладу за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 за період з липня 2024 року по 13.08.2025, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023, суд зазначає таке.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).
Розділом XXVIII вказаного Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.
Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Відповідно до пункту 5 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
У свою чергу, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168", яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції:
"Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень".
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168", яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови № 168 викладено в наступній редакції:
"Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень".
Абзацом 5 пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" від 28.06.2023 № 3161-IX (далі - Закон № 3161-ІХ), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон. Закон № 3161-ІХ опубліковано 30.06.2023.
Абзац 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ набрав чинності 31.07.2023.
Таким чином, грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:
до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
з 01.06.2023 по 30.07.2023 відповідно до положень Постанови КМУ № 168 у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень;
з 31.07.2023 (день набрання чинності абзацу 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ) у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що з 01.06.2023 військовослужбовцям, які отримали поранення та зараховані у розпорядження командира протягом двох місяців з дня зарахування виплачується грошове забезпечення, а у разі перебування у розпорядженні понад два місяці, щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 грн за таких умов, а саме: 1) у зв`язку з пораненням, пов`язаних із захистом Батьківщини; 2) визнання ВЛК такого військовослужбовця обмежено придатним або непридатним до військової служби; 3) зарахування його у розпорядження відповідного командира та після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні.
Як уже зазначалось, позивач у період з 04.08.2023 по 05.04.2024, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я для проходження лікування за висновками військово-лікарської комісії, вказані обставини підтверджуються доказами у справі та не заперечується відповідачем.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 № 241 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що перебуває на довгостроковому лікуванні у зв`язку із пораненням. На підставі підпункту 15 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
18.04.2024, за результатами проходження військово-лікарської комісії клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ Західного регіону, позивача, на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу було визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 3236, затвердженим 16 Регіональною ВЛК 26.04.2024.
Однак, як зазначив відповідач у листі від 22.05.2025 № 7566 20.05.2024 сплинули перших 2 місяці (за винятком періодів відпусток та лікування) перебування молодшого сержанта ОСОБА_1 у розпорядженні командира військової частини в зв`язку з перебуванням на довготривалому лікуванні.
Суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки, як встановлено судом та підтверджено доказами у справі, позивач у період з 04.08.2023 по 05.04.2024, у зв`язку із отриманим під час захисту Батьківщини пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я для проходження лікування за висновками військово-лікарської комісії та мав право на додаткову винагороду відповідно до абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168.
Втім, з 18.04.2024 у зв`язку із визнанням позивача непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців за результатами проходження військово-лікарської комісії, відповідач повинен був здійснювати виплату грошового забезпечення відповідно до абзацу 7 пункту 1-1 Постанови КМ № 168 в редакції Постанови КМ № 1001 від 15.09.2023.
Таким чином, аналізуючи наведені встановлені вище судом обставини та приписи чинного законодавства України у їх сукупності, з урахуванням того, що вище дослідженими доказами підтверджені факти отримання позивачем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, визнанням його ВЛК непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців перебування у розпорядженні командира, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошового забезпечення з травня 2024 по червень 2024 за останньою займаною посадою у повному обсязі та з липня 2024 по 13.08.2025 окладу за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень відповідно до абзацу 7 пункту 1-1 Постанови № 168 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023, а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності підлягає до задоволення.
Щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення з 12.09.2022 по 13.08.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року відповідно, суд зазначає таке.
Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103) (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.". При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".
Однак, у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким, зокрема, в пункт 4 Постанови № 704 були внесені зміни.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, з 29.01.2020 виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які мають бути визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, від 04.01.2023 у справі № 640/17686/21, від 15.03.2023 у справі № 420/6572/22.
Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб з 1 січня 2018 року у розмірі 1762 гривні.
Натомість статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2102,00 грн, статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2 270,00 грн, статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2 481,00 грн, статтею 7 Закону України № 2710-IX від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2 589,00 грн. Отже, щороку протягом спірного періоду прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшувався.
Різниця між розміром прожиткового мінімуму на 2018 рік та 2020, 2021, 2022 та 2023 роки впливає на визначення розміру посадового окладу та з 29.01.2020 (з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18) наявні правові підстави для визначення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (2020, 2021, 2022, 2023 року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Водночас, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 481 (набрала чинності 20.05.2023), якою:
скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб";
внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виклавши абзац перший в такій редакції:
"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Таким чином, після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 481 від 12.05.2023 розрахунок посадових окладів та окладів за спеціальними званнями здійснюється виходячи з фіксованої суми 1762 грн, без прив`язки до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Отже, зважаючи на те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, яким визнано нечинними положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, набрало законної сили 18.06.2025, то відповідно наведений нормативно-правовий акт втратив чинність 18.06.2025, що свідчить про правомірність його застосування відповідачем з 20.05.2023 по 17.06.2025.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.06.2025 у справі № 280/8605/24, в якій Верховний Суд зауважив, що визнання у судовому порядку пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні положення зазначеної постанови були чинними.
За таких обставин, позовні вимоги щодо перерахунку грошового забезпечення з 20.05.2023 по 17.06.2025 задоволенню не підлягають.
У свою чергу, за змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відтак, скасування судом Постанови № 481 відновило право на перерахунок грошового забезпечення з 18.06.2025.
Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення позивача за період з 12.09.2022 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та з 18.06.2025 по 13.08.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2025 Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" є протиправною а тому позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення частково.
Щодо непроведення індексації грошового забезпечення за період з 12.09.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 13.08.2025 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексції грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, суд зазначає таке.
Так, частиною третьою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III) з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до статті 19 цього ж Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII (у редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015, що діє з 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта статті 4 Закону № 1282-XII).
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини друга статті 5 Закону № 1282-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація доходів громадян повинна проводитися за місцем їх одержання. Так як виплату заробітної плати (грошового забезпечення) здійснюють роботодавці, то і нараховувати індексацію за цим видом доходу також повинні усі без виключення роботодавці.
Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято 30.08.2017 постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну "базовий місяць" на "місяць підвищення доходу", ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20 та від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та від 17.01.2022 у справі № 420/15397/21, від 10.05.2022 у справі № 420/15397/21, з 01.12.2015 діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення чи виходу на роботу. Так, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник
Термін "підвищення тарифних ставок (окладів)" для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.
Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.
Оцінюючи доводи позивача суд звертає увагу, що відповідно до послідовної позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 420/6982/21, з урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
В указаних справах, Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Виходячи з обставин цієї справи суд відзначає, що позивач вступив на військову службу 12.09.2022, тобто пізніше березня 2018 року - місяця підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає військовослужбовець.
Відтак, згідно обставин цієї справи, посадовий оклад позивача, який був призначений на посаду з 12.09.2022, у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, яка вже діяла на момент призначення останнього на посаду.
Отже, за висновком суду, у позивача в спірному випадку, не виникло права для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
Висновок суду узгоджений із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.04.2024 у справі 160/2481/23.
Позивачем не враховано, що Порядком № 1078 не передбачено встановлення індексації-різниці (фіксованої індексації), яка виплачується індивідуально за посадою, яку обіймає працівник, тобто у такому самому розмірі, яку отримують інші працівники за тим же тарифним розрядом.
З урахуванням викладеного вище, суд вважає що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 08 днів за 2022 рік, за 30 днів за 2023 рік, за 15 днів за 2024 рік, за 17 днів за 2025 рік та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 та 2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, суд зазначає таке.
У частині другій статті 9 Закону № 2011-ХІІ наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За умовами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони (стаття 9 Закону № 2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.01.2024 у справі № 240/32125/23 висловив свою правову позицію щодо умов обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки та констатував, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, то така винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані ним усі дні щорічної основної відпустки.
Суд зазначає, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.08.2025 № 235 позивачу: щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася, щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалася, щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 15 (п`ятнадцять) діб, щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалася, відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2025 рік не надавалася. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплачено грошову компенсацію: за 08 (вісім) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 30 (тридцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, за 15 (п`ятнадцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, за 17 (сімнадцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік. Виплачено грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) діб невикористаної додаткової відпустки за 2024-2025 роки як учаснику бойових дій відповідно до пункту 12 статті 12 розділу III Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".
Водночас, за період проходження військової служби позивачу з 04.08.2023 по 05.04.2024 виплачувалася додаткова винагорода відповідно до абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168, а з 18.06.2024 по 13.08.2025 позивач мав право на додаткову винагороду відповідно до абзацу 7 пункту 1-1 Постанови № 168 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023.
За таких обставин, суд висновує, що відповідач допустив протиправну бездіяльність при обчисленні розміру компенсації при звільненні за невикористані дні оплачуваної відпустки та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 та 2025 роки не урахувавши суму додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, а тому позовна вимога у цій частині підлягає до задоволення.
Щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення згідно з частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей", суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (підпункт 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XI).
Отже, підпунктом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XI передбачено виплату військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Водночас приписи абзацу 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ обумовлюють, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регламентується розділом XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, в редакції на час звільнення з військової служби позивача (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 1 розділу XXXII Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (пункт 1 розділу XXXII в редакції Наказу Міністерства оборони № 275 від 30.04.2024 - застосовується з 05 жовтня 2023 року).
Згідно з пунктом 4 розділу XXXII Порядку № 260 військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (пункт 4 розділу XXXII в редакції Наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023; в редакції Наказу Міністерства оборони № 275 від 30.04.2024, з урахуванням змін, внесених Наказом Міністерства оборони № 290 від 06.05.2024 - застосовується з 05 жовтня 2023 року).
Зокрема, у пункті 1 Порядку № 460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Таким чином, положення Порядку № 460 унормували приписи пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XIІ щодо умов та порядку виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, і таким військовослужбовцям, відповідно до норм указаного нормативно-правового акта, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але ця сума не може бути меншою, ніж 25 відсотків їхнього місячного грошового забезпечення.
Правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.08.2025 у справі № 160/32903/23.
З огляду на наведені обставини та аналіз чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача в частині не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення згідно з частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей", а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Суд звертає увагу позивача, що у спірних правовідносинах предметом судового контролю був розмір грошового забезпечення позивача за час проходження військової служби з 12.09.2022 по 13.08.2025, відтак, необхідно дійти висновку, що відповідачем не проведено з позивачем остаточного розрахунку при звільненні. Разом з тим, конкретний період, за який відповідач не здійснив своєчасний розрахунок при звільненні за обставин, встановлених у даній справі, визначити неможливо.
Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачується під час здійснення остаточного розрахунку за заробітною платою чи грошовим забезпеченням. Зважаючи на те, що остаточний розрахунок відповідач не здійснив, то право позивача на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є порушеним. 
Суд зазначає, що у позивача відсутні докази того, що відповідачем при остаточному розрахунку за нарахованим грошовим забезпеченням не буде нараховано та виплачено йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Отже, спору щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на час звернення позивача до суду у даній справі не існувало.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд враховує наступне.
Згідно зі статтею 122КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, КАС України, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав, є загальним законом, який не містить норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).
Разом з цим, правовідносини щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. Під час визначення строків звернення до адміністративного суду для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, згідно з позицією Великої Палати необхідно застосовувати приписи статті 233 КЗпП України
Зміст заявлених позовних вимог та обґрунтування у позовній заяві дають підстави вважати, що спір у цій справі виник щодо розміру грошового забезпечення за період з 12.09.2022 по 13.08.2025, а тому в контексті спірних у цій справі правовідносин слід враховувати правові висновки Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.
Відтак, період проходження військової служби позивачем з 12.09.2022 по 13.08.2025 регулюється чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.08.2025 № 235 позивача звільнено у запас на підставі підпункту "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено із списків військової частини 13.08.2025. До суду із цим позовом позивач звернувся 01.10.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня звільнення із військової служби.
З огляду на вказане, із урахуванням висновків, які викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 та постанові Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, суд зазначає, що станом на час звернення до суду з даним позовом, позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду.
Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують. 
Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваної бездіяльності, а позивач не у повній мірі обґрунтував позовні вимоги.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Судові витрати
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від нього відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI. Доказів понесення інших судових витрат суду надано не було. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 та з 01.02.2024 по 05.04.2024. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 та з 01.02.2024 по 05.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні), у зв`язку із визнанням військовослужбовця непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців за період з травня 2024 по червень 2024 року включно та окладу за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 за період з липня 2024 року по 13.08.2025, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 від 28.02.2022 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні), у зв`язку із визнанням військовослужбовця непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців за період з травня 2024 по червень 2024 року включно та окладу за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 за період з липня 2024 року по 13.08.2025, як передбачено абзацом 7 пункту 1-1 Постанови № 168 від 28.02.2022 в редакції Постанови № 1001 від 15.09.2023.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.09.2022 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та з 18.06.2025 по 13.08.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2025 Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.09.2022 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та з 18.06.2025 по 13.08.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2025 Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 08 днів за 2022 рік, за 30 днів за 2023 рік, за 15 днів за 2024 рік, за 17 днів за 2025 рік з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 08 днів за 2022 рік, за 30 днів за 2023 рік, за 15 днів за 2024 рік, за 17 днів за 2025 рік з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 та 2025 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 та 2025 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, яку військовослужбовець отримував під час служби, та з урахуванням раніше сплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ). 

Головуючий суддя Юзьків М.І.